Номер провадження 2-о/754/284/20
Справа №754/9331/20
РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2020 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Івченка В.А., Загуменної К.В.

за участю заявниці ОСОБА_1

за участю представника заінтересованої особи - адвоката Якименка Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, стосовно ОСОБА_2 внаслідок вчинення систематичного психологічного, фізичного насильства.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28.07.2020 відкрито провадження по зазначеній вище справі.

Заявниця обґрунтовує заяву тим, що з 23.11.2002 заявниця перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Періодично на протязі всього часу проживання у шлюбі виникали конфлікти, які були пов`язані із приниженням гідності та зневагою до заявниці та її рідних. Після народження сина аналогічні конфлікти виникали з приводу приниження гідності дитини. Через постійний моральний тиск заявниці доводилося шукати роботу, пов`язану з відрядженнями, щоб зменшити особисте спілкування з чоловіком. В серпні 2015 року заявниця з дітьми через складну моральну ситуацію в сім`ї залишила ОСОБА_2 переїхала до батьків у місто Полтава. Після чого ОСОБА_2 обіцяв виправитися, заявниця повірила для збереження сім`ї та погодилася на продовження сумісного проживання. З восени 2019 року моральний тиск на заявницю збільшився, почалися образи, приниження, застосування фізичної сили відносно заявниці. З 18 березня 2020 року заявниця з дітьми не проживають разом з ОСОБА_2 . Заявниця подала позов до Немирівського районного суду Вінницької області про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. ОСОБА_2 відстежує пересування заявниці. ОСОБА_2 неодноразово в повідомленнях вказував місце фактичного перебування заявниці майже в режимі реального часу. ОСОБА_2 маніпулює дітьми з метою налаштувати їх проти заявниці. Через постійний моральний тиск, а також минулі вчинки з боку ОСОБА_2 , у старшого сина ОСОБА_3 почались нервові зриви та панічні атаки. Заявниця була вимушена звернутись до дитячого психолога та психіатра. На даний час син приймає лікарські засоби для стабілізації психологічного та нервового стану. Молодша донька ОСОБА_4 також відмовляється спілкуватись з батьком, через що він розлючується. У зв`язку з викладеним заявниця просить суд видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладення на нього обов`язків: заборонити ОСОБА_2 відвідувати зареєстроване місце проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить їй на правах власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 23.01,2018, строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300м до фактичного місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі Договору дарування від 14.04.2005; заборонити ОСОБА_2 контактувати особисто з постраждалою особою ОСОБА_1 , строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 та переслідувати її, строком на 6 місяців.

30.07.2020 до суду надійшли заперечення від представника заінтересованої особи - адвоката Якименка Ю.В., відповідно до яких зазначено, що твердження заявниці є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не мав зустрічі з ОСОБА_1 з березня 2020 року, що у свою чергу лише підтверджує відсутність реальної загрози щодо застосування домашнього насильства по відношенню до заявниці. Телефонні дзвінки, повідомлення на які посилається заявниця були здійсненні лише у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 було позбавлено право спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні. Заявниця не довела про наявність реальної загрози щодо застосування домашнього насильства по відношенню до заявниці з боку заінтересованої особи. У зв`язку з викладеним представник заінтересованої особи та заінтересована особа просять суд відмовити в заявлених вимогах.

04.08.2020 до суду надійшла відповідь на заперечення від ОСОБА_1 , відповідно до яких зазначено, що 27.05.2020 заінтересована особа ОСОБА_2 наздоганяв на автомобілі ОСОБА_1 в місті Дружківка та вимагав особистого спілкування. Таким чином своїми твердженнями щодо відсутності особистих зустрічей заінтересованою особою та заявниці з березня 2020 року представник вводить суд в оману. У зв`язку з викладеним заявниця вважає заперечення не обґрунтованими та такими які не відповідають дійсності.

У судових засіданнях ОСОБА_1 заявлені вимоги про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 підтримала, просила задовольнити з підстав викладених у заяві. 23.11.2020 через канцелярію суду надійшла заява від ОСОБА_1 відповідно до якої просила слухати заяву за її відсутності, заявлені вимоги задовольнити.

Представник заінтересованої особи - адвокат Якименко Ю.В. в судових засіданнях зазначив, що ОСОБА_2 заявлені вимоги не визнає, просив суд відмовити в задоволені заяви.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом враховані та виконані приписи ст. 294 ЦПК України, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ІV розділом.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши заявника, заінтересовану особу та представника, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов до такого висновку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що учасники справи, а саме заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 з 23.11.2002, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Полтавським обласним управлінням юстиції. Під час проживання у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З жовтня 18 жовтня 2020 року стосунки сторін погіршилися, вони перестали проживати однією сім`єю та нині мешкають окремо.

Також, судом установлено, що в провадженні Немирівського районного суду Вінницької області знаходить справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

26.09.2020 між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 укладено договір про поділ майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О.І.

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу відносно ОСОБА_2 обмежувального припису строком на шість місяців з підстав застосування останнього по відношенню до неї та дітей психологічного, фізичного, насильства, яке проявляється в принижені честі та гідності, моральному тиску, переслідуванні.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Правовідносини, що склалися між учасниками справи, зокрема між заявницею ОСОБА_1 та заінтересованою особою ОСОБА_2 регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні.

07.11.2011 Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Судом встановлено, що всі долучені до матеріалів справи документи на які посилаються заявниця свідчать про те, що заявниця ОСОБА_1 зверталася до державних органів з повідомленням щодо домашнього насильства.

Проте, зазначені докази не містять підтверджуючий інформації щодо домашнього насильства, а саме: - листом Дружківського відділення Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29.05.2020 було повідомлено заявницю про відсутність в діях ОСОБА_2 ознак складу кримінального та адміністративного правопорушення; листом Відділення поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 22.06.2020 було повідомлено заявницю про відсутність в діях ОСОБА_2 ознак складу кримінального та адміністративного правопорушення.

Крім того, зі змісту смс- повідомлення, яке було досліджене судом, зміст не містить даних, що смс була скеровано на фізичне насильство по відношенню до ОСОБА_1 .

Також, суд не має можливості, встановити, що смс які були надіслані заявниці, направлені саме заінтересованою особою ОСОБА_2 .

Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому.

Відповідно до п.7, 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Судом встановлено, що між сторонами існують не приязні стосунки, однак з огляду на встановлені судом обставини та за результатами судового розгляду не встановлено, що ОСОБА_2 чинить відносно ОСОБА_1 та дітей фізичне насильство щодо запобігання якому у суду були б підстави застосувати положення чинного Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не встановлено судом і обставин, які відповідно до положень цього ж Закону свідчили б про психологічне насильство ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 та дітей.

За встановлених судом обставин, відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є такими за умови яких суд прийшов би до висновку про наявність домашнього насильства та необхідність застосування відносно ОСОБА_2 обмежувальних приписів з метою протидії домашньому насильству відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відтак заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають задоволенню судом.

З огляду на висновки суду, про відсутність підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник був звільнений при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству, ст.ст.141, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНП НОМЕР_2 , адреса проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текс складено та підписано 23.11.2020.

Суддя В.В.Бабко