Постанова

Іменем України

18 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 431/3873/15-ц

провадження № 61-20671св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Правекс Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс Банк», яка підписана представником Слостіним Андрієм Геннадійовичем, на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14 травня 2019 року у складі судді Пелиха О. О. та постанову Луганського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Дронської І. О., Єрмакова Ю. В., Карташова О. Ю.,

ВСТАНОВИВ

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк», банк) звернулось до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 28 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6096-052/07Р (далі - кредитний договір) за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 47 000,00 дол. США для споживчих цілей та оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна на строк з 28 серпня 2007 року до 28 серпня 2032 року зі сплатою 12,49 % річних.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання та захисту майнових інтересів позивача як кредитодавця на випадок порушення зобов`язання ОСОБА_1 як позичальником, 06 серпня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 6069-052/07Р, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

Зобов`язання за договором позивачем виконані в повному обсязі, проте ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконує, станом на 03 липня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 71 784,47 дол. США, що еквівалентно сумі у розмірі 152 1112,92 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом 39 671 дол. США, заборгованість за процентами 19 308,47 дол. США, неустойка (пеня) за кредитом 3 677,64 дол. США, неустойка (пеня) за процентами 9 127,36 дол. США.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 71 784,47 дол. США, що еквівалентно сумі у розмірі 152 1112,92 грн за курсом НБУ на день подання позовної заяви, а також судовий збір в сумі 3 654 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Старобільського районного суду Луганскьої області від 14 травня 2019 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Луганської області від 02 жовтня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що порука припинилася, позивачем пропущено позовну давність.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2019 року АТ «Правекс Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_3 , у якій просить скасувати оскаржені судові рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди проігнорували обставини, які свідчать про переривання перебігу позовної давності. Згідно виписки по рахунку 03 листопада 2011 року було погашення прострочених відсотків понад 60 днів згідно договору № 6096-042/07З від 28 серпня 2007 року у розмірі 600 дол. США. В даному випадку, спосіб виконання зобов`язання за кредитним договором не передбачає внесення готівки лише через касу банку, а будь-яким можливим, не забороненим законом способом, в тому числі шляхом перерахування певної суми коштів з рахунку платників на рахунок отримувачів коштів (безготівкові розрахунки). 03 листопада 2011 року та 15 серпня 2012 року відбулось переривання перебігу позовної давності у зв`язку з визнанням відповідачем заборгованості та частковим погашенням кредитної заборгованості. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника. Застосування пункту 4.4. кредитного договору не є можливим, так як банк письмово не повідомив позичальника та банком не приймалось рішення про розірвання договору. Вимога про погашення заборгованості була надіслана 04 березня 2014 року, а позовна заява подана банком 17 вересня 2015 року, тобто в межах позовної давності. Початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Враховуючи, що 17 вересня 2015 року було подано позов, а дата несплати чергового платежу 10 липня 2011 року, то позовні вимоги підлягати задоволенню в частині трьох річного терміну до подання позову і до терміну закінчення кредитування, а саме, з 10 вересня 2012 року по 28 серпня 2032 року.

Позиція інших учасників справи

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Відзив мотивований тим, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання зобов`язання з 28 серпня 2032 року на 10 липня 2011 року, таким чином позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності. Виписка не є первинним бухгалтерським документом вона не підтверджує здійснення відповідачем платежів 03 листопада 2011 року та 15 серпня 2012 року. Окрім того, містить інформацію що рахунок відповідача було закрито за три роки та три місяці до звернення позивача до суду. У зв`язку з тим, що сторони при укладені кредитного договору погодили умови дострокового припинення строку користування та тим, що такі умови були досягнуті, підлягає застосуванню пункт 4.4 договору та строк користування кредитом вважається таким, що сплинув 10 листопада 2011 року. Позиція позивача щодо обрахування строків позовної давності за кожним черговим платежем з моменту його прострочення не відповідає ні умовам кредитного договору, ні нормам законодавства.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

У грудні 2019 року матеріали цивільної справи № 431/3873/15-ц надійшли до Верховного Суду та 05 лютого 2020 року передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає доводи, викладені у касаційній скарзі з таких мотивів.

Суди встановили, що 28 серпня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6096-052/07Р.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору кредит надавався в іноземній валюті на загальну суму 47 000 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог пункту 6.1.14 договору.

Згідно із пунктом 1.2. договору кредит надано позичальникові терміном з 28 серпня 2007 року до 28 серпня 2032 року зі сплатою 12,49 відсотків річних.

За пунктом 4.1. кредитного договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 157 дол. США щомісяця до 10 числа наступного місяця.

Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору для забезпечення зобов`язань щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування грошовими коштами, пені за несвоєчасну сплату відсотків, а також відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору, позичальник передає в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно.

Згідно із пунктом 4.4 договору у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

06 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки за № 6096-052/07Р.

Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору поруки поручитель зобов`язалася нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 6096-052/07Р від 28 серпня 2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 28 серпня 2032 року у розмірі 47 000 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачене умовами кредитного Договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

У пункті 4.1 договору поруки зазначено, що він набирає чинності з моменту їхнього підписання сторонами і діє до 28 серпня 2035 року.

Останній платіж ОСОБА_1 зробив 10 червня 2011 року.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що кредит надається терміном з 28 серпня 2007 року до 28 серпня 2032 року

У пункті 4.4. кредитного договору сторони погодили, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою процентів за користування кредитом строк користування кредитом припиняється достроково на десятий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору (пункт 1.2 договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості (пункт 4.4 договору).

Тобто сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту - зміна строку виконання основного зобов`язання.

З аналізу змісту пункту 4.4 кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, так як у такому повідомленні банк не вимагає дострокового виконання зобов`язань.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суді від 15 червня 2020 року у справа № 138/240/16-ц (провадження № 61-14987св19) відступлено від правового висновку Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі 756/11460/15-ц (провадження № 61-18170св18) та від 05 лютого 2020 року у справі № 534/711/16-ц (провадження № 61-11080св19) про те, що обумовлена в пункті 9.2 кредитного договору зміна строку виконання основного зобов`язання можлива лише за наявності одночасно двох умов: виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості та письмове повідомлення його банком про припинення строку користування кредитом. Зроблено правий висновок, що «у разі, якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України».

Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.

03 жовтня 2018 року в заяві про скасування заочного рішення ОСОБА_1 просив застосувати наслідки спливу позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, що «виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону».

Враховуючи, що на підставі пункту 4.4 кредитного договору строк користування ОСОБА_4 кредитом припинився достроково, останній платіж було здійснено ним 10 червня 2011 року, проте з цим позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулося тільки у вересні 2015 року, тому позовні вимоги банку є обґрунтованими в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом до зміненої дати закінчення строку кредитування, проте у їх задоволенні слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

Наведені у касаційній скарзі доводи щодо переривання строку позовної давності містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу)».

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, які були нараховані банком після закінчення строку кредитування, слід відмовити за їх необґрунтованістю, оскільки таке право кредитодавця припинилося після зміни строку виконання зобов`язань на підставі пункту 4.4. кредитного договору.

Банком не заявлено вимоги про стягнення сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком судів щодо припинення поруки виходячи з наступного.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.

За умовами договору поруки цій договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до 28 серпня 2035 року.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. В такому разі кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині пред`явлених вимог до поручителя, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання (пункт 4.4. кредитного договору) та що банк пропустив строк звернення до поручителя з вимогою шляхом звернення з цим позовом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для зміни їх мотивів.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення змінити, виклавши їх мотивувальні частині в редакції цієї постанови, в іншій частині - залишити без змін.

Керуючись статями 400, 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс Банк», яка підписана представником Слостіним Андрієм Геннадійовичем, задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14 травня 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук