СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________
Провадження №2/760/414/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

02 грудня 2020 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання кредитного договору недійсними.

ІІ. Описова частина

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання недійсним Кредитного договору №200032268 від 14.05.2014.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 14.05.2014 між ним та відповідачем було укладено Кредитний договір №200032268. Даний договір укладений у вигляді Заяви (оферти), яка разом із Тарифами являє собою Кредитний договір.

Вважає, що при укладенні вищевказаного кредитного договору згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про третейські суди», Закону України «Про захист персональних даних» порушені його права як споживача.

Так, перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені в ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Проте, за твердженням Позивача, працівники банку з умовами кредитування його належним чином не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом пів години, після чого йому було вручено кредитний договір, який він не читаючи через дрібний шрифт підписав, надіючись на добросовісність працівника Банку.

Вважає, що Відповідач, скориставшись його необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема Банк не надав йому як позичальнику повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту.

Поряд з цим, відповідно до пункту 1.5.1 Заяви (оферти) зазначено, що складовими і невід`ємними частинами Кредитного договору будуть Умови по картах і Тарифи по картах, з якими він нібито ознайомлений, повністю згоден, зміст яких розуміє і положень яких зобов`язується неухильно дотримуватись, а також із тим, що Умови, розміщені Банком в місці, в якому було оформлено дану Заяву та/або в мережі Інтернет на сайті Банку та/або у відділеннях Банку.

Але будь-яких Умов по картках, як окремого документу, банк Позивачу для ознайомлення не давав, і він як позичальник ніде про це не розписувався.

Будь-яку довідку чи повідомлення, як окремого документу із інформацією встановленою відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Позивач не отримував.

Також ця інформація не доводилася в усній формі. Також його підпис на Кредитному договорі ще не свідчить про повне володіння ним всією інформацією про кредит.

На думку позивача, Банком проігноровано наведені вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним. Позивач не мав часу детально ознайомитися з Кредитним договором за такий короткий строк.

Йому повинна була надана можливість детально ознайомитися з умовами даного договору та законодавством, що його регулює.

Крім того, працівник банку не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору роз`яснено та спонукав підписати договір швидше.

Позивач просить врахувати, що даний договір містить безліч умов, що регулюються законодавством, з яким він ніколи в житті не зустрічався, а можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови правочину, виявити його недоліки та оцінити всі ризики і збитки, які стануть наслідком його підписання, він не міг, оскільки текст виконаний дуже дрібним шрифтом.

В якості підстави для визнання недійсним договору Позивач також посилається на те, що пунктом 5 Заяви (Оферти) обумовлене третейське застереження, хоча згідно зі ст. 12 Закону України «Про третейські суди» на відносини з приводу споживчого кредитування не розповсюджується підсудність третейських судів.

Крім того, Позивач посилається на те, що Пункт 3.4 договору щодо надання згоди на обробку та передачу персональних даних суперечить вимогам Закону України «Про захист персональних даних».

Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач відзиву на позов не подав, участі представника у судовому засіданні не забезпечив.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи по суті із постановленням заочного рішення.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлено, що 14.05.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання та використання платіжної картки з встановленим банком кредитним лімітом у вигляді Заяви (оферти) №200032268 з максимальною ставкою 58,8% річних.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною 1 статі 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статі 203 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач був ознайомлений з усіма істотними умовами кредитного договору, про що свідчить проставлений ним особисто підпис в договорі.

Згідно із п. 2.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (які були чинні на момент укладення Договору) Банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з інформацією про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

За змістом п. 3.7 Договору вбачається, що позивач у повному обсязі у письмовій формі повідомлений про наявні в Банку Умови по картках, фінансові умови Договору про Картку (включаючи інформацію про кредити, їх вартість), які окрім Розділу «Договір про надання та використання платіжної картки» ОП Заяви містяться також в Умовах по картках про порядок обчислення процентних доходів, перелік, розмір, базу розрахунку всіх комісійних винагород, предмет кожної супутньої послуги, обґрунтування вартості супутньої послуги, правило за яким змінюється процентна ставка за кредитом з умовами одержання картки, переліком необхідних документів, Тарифами по картках.

Таким чином позичальник підтвердив, що перед укладанням Заяви (оферти) банк надав йому у письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною 2 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Однак, при укладенні договору сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договорів, порядку сплати кредиту, при підписанні договорів ОСОБА_1 ознайомився та погодився з їх умовами, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, позивач на момент укладення договорів не заперечував щодо умов договору.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними.

Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних може відкликати згоду на обробку персональних даних.

Відповідно до п. 3.4 Договору позивач надав згоду Банку доступу до його кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення щодо неї через бюро кредитних історій.

Посилання Позивача на те, що п. 3.4 Заяви (оферти) суперечить положенням ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», суд відхиляє, оскільки право сторони на відкликання згоди на обробку персональних даних не є підставою для визнання договору недійсним.

Посилання Позвиача на те, що пунктом 3.4 Заяви (оферти) фактично встановлено невідкличність згоди на обробку персональних даних спростовується змістом заяви (оферти), оскільки таких положень договір не містить.

Крім того, доказів того, що Позивач звертався із заявою до відповідача про відкликання згоди на обробку персональних даних матеріали справи не містять.

У відповідності до п.5 Заяви всі спори та розбіжності, які виникають при виконанні кредитного договору чи у зв`язку з ним або випливають з нього, у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українській банків відповідно до його регламенту.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Враховуючи, що ОСОБА_1 у відносинах з банком є споживачем кредитних послуг, вирішення спору між сторонами не відноситься до компетенції третейських судів згідно з чинним законом, а тому, відповідно, посилання Позивача на протиправність третейського застереження є обгрунтованими.

В той же час згідно зі ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Враховуючи, що оспорюваний договір, очевидно, міг бути укладений між сторонами за умови відсутності в ньому третейського застереження, підстав для визнання Договору недійсним в цілому немає.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст.203, 204, 215 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 272 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати віднести на рахунок Держави.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», адреса: м. Київ, пров. Рильський, 1-12/3; .

Суддя: