Постанова

Іменем України

18 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 357/2904/18

провадження № 61-12685св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року у складі судді Ярмоли О. Я. та постанову Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лівінського С. В.,

Нежури В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з червня 2014 року ОСОБА_2 разом із своїм сином від першого шлюбу ОСОБА_6 переїхала жити до нього в США, почали спільно проживати, як чоловік і жінка однією сім`єю, але без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_13. 15 серпня 2014 року вони зареєстрували шлюб у США. У шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За період спільного проживання вони придбали наступне нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , двокімнатну квартиру

АДРЕСА_2 ; однокімнатну квартиру

АДРЕСА_3 ; двокімнатну

квартиру АДРЕСА_4 ; нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_5 . Всі ці об`єкти нерухомості були зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 , яка після зміни прізвища (згідно свідоцтва про зміну імені

від 03 березня 2018 року) стала ОСОБА_2 . Представником ОСОБА_2 під час укладення договорів купівлі-продажу нерухомості виступав ОСОБА_11 .

На час звернення до суду з цим позовом відносини між ним та ОСОБА_2 погіршились. ОСОБА_2 вчиняє дії по відчуженню спільного майна, тому він бажає поділити це майно, що є спільною сумісною власністю. Однак, поділити майно, як майно подружжя не представляється можливим, оскільки шлюб, який укладено в США, штат Вашингтон, не визнається на території України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки, з червня

2014 року; визнати спільною сумісною власністю та поділити наступне майно шляхом визнання за ним права власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_5 вартістю

3 962 700 грн; однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 вартістю 712 460 грн; двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю

663 140 грн; двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 вартістю 934 810 грн, а у власності ОСОБА_2 залишити однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 вартістю 767 030 грн.

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю та визнання договорів недійсними.

Вказувала, що дійсно 15 серпня 2014 року між нею та ОСОБА_1 в штаті Вашингтон, окрузі Кінг суддею В. Сейч був зареєстрований шлюб, та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка ОСОБА_7 . За період спільного сумісного проживання, за спільні сімейні кошти, подружжя набуло наступне майно, яке було зареєстроване на ім`я ОСОБА_1 : 30 березня 2017 року квартиру АДРЕСА_6 ; 30 березня 2017 року квартиру АДРЕСА_7 ; 30 березня 2017 року квартиру АДРЕСА_8 ; 30 березня 2017 року квартиру АДРЕСА_9 ;

30 березня 2017 року квартиру АДРЕСА_10 ; 02 листопада 2017 року готель по

АДРЕСА_11 .

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила суд встановити факт проживання її та ОСОБА_1 , як жінки та чоловіка, однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 15 серпня 2014 року до 01 березня 2018 року . Визнати об`єктами права спільної сумісної власності: квартиру

АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,5 кв. м; квартиру

АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,6 кв. м; квартиру АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,5 кв. м; квартиру АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,5 кв. м; квартиру

АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) загальною площею 39,9 кв. м; готель по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 107), загальною площею 407,6 кв. м.

Крім того, зазначала, що після погіршення у подружжя відносин, ОСОБА_1 , хвилюючись щодо поділу майна, протиправно здійснив відчуження цього майна своїм родичам, а тому просила суд визнати недійсним договір

купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), укладений 14 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу /

Мечкало О. В., реєстр № 389; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), укладений

14 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., реєстр № 390; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), укладений 14 березня 2018 року між

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., реєстр № 391; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), укладений 14 березня 2018 року між ОСОБА_1 та

ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., реєстр № 392; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), укладений 14 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу

Мечкало О. В., реєстр № 393; визнати недійсним договір купівлі-продажу готелю по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 107), укладений 22 березня 2018 року між ОСОБА_1

та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О. П., реєстр № 355; визнати недійсним договір дарування готелю по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 107), укладений 20 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О. П., реєстр № 490.

Поділити зазначене спільне сумісне майно, визнавши за ОСОБА_2 право власності на наступне майно: 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,5 кв. м; квартиру

АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,6 кв. м; квартиру АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,5 кв. м;

1/2 частину готелю по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 107), загальною площею 407,6 кв. м.

У власності ОСОБА_1 залишити наступне майно: 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,5 кв. м; квартиру АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,5 кв. м; квартиру АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) загальною площею 39,9 кв. м; 1/2 частину готелю по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 107), загальною площею 407,6 кв. м.

Короткий змістрішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 27 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 з

ОСОБА_2 в період з серпня 2014 року. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 указане наступне майно, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , придбану на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2015 року, зареєстрованого за № 1709 приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Федорякою О. С. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 11481865 від 06 жовтня 2015 року; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири

АДРЕСА_2 придбану на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12 листопада 2015 року, зареєстрованого за № 2170 приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Федорякою О. С. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 12019434 від 12 листопада 2015 року; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_3 придбану на підставі нотаріально посвідченого договору

купівлі-продажу від 08 грудня 2015 року, зареєстрованого за № 2476 приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Федорякою О. С. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 12411886 від 08 грудня 2015 року; визнано за

ОСОБА_1 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_4 придбану на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08 грудня 2015 року, зареєстрованого за № 2485 приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Федорякою О. С. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 03 від 08 грудня 2015 року; визнано за ОСОБА_1 1/2 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , придбану на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 21 квітня 2016 року, зареєстрованого за № 1087 приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Федорякою О. С. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 14262527 від 21 квітня 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 судові витрати у справі у розмірі 37 514 грн 80 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання недійсними правочинів, поділ майна, що є спільною сумісною власністю відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 судові витрати за зустрічним позовом у розмірі 28 000 грн.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2018 року відмолено у задоволенні вимоги про стягнення судових витрат з позивача за первісним позовом та відповідачів за зустрічним позовом на користь ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірні квартири та нежитлову будівлю в м. Біла Церква Київської області було придбано під час проживання сторін однією сім`єю, доказів щодо того, що це майно є особистою приватною власністю одного з членів їх сімей, суду не надано. А тому, суд вважав за можливе, виходячи з рівності їх часток у спільному майні, визнати за первісним позовом ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаних вище об`єктів нерухомості в м. Біла Церква Київської області, які є об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом, суд виходив з наступного.Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , заперечуючи зустрічний позов, вказав, що все майно, яке було придбано на його ім`я в м. Рівно та

м. Кременець в 2017 році було набуто за особисті кошти, зароблені

ним до їх спільного проживання, тобто в період до 2014 року. В підтвердження вказаного, ОСОБА_1 надав декларації про свої власні доходи за 2012-2014 роки на загальну суму 1 154 855, 76 доларів США.Натомість,

ОСОБА_2 не надала доказів, що кошти, які були направлені протягом

2016-2017 року в Україну в м. Рівне, на ім`я ОСОБА_14 та ОСОБА_4 загальним розміром 273 550,00 доларів США, були зароблені їх спільною участю або спільною їх працею. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надала доказів, що кошти, які були направлені протягом 2016-2017 року в Україну в м. Рівне були зароблені спільною їх участю або спільною їх працею.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2018 року задоволено. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 27 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 судових витрат скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 з

ОСОБА_2 в період з серпня 2014 року по березень 2018 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 указане наступне майно, визнавши за кожним право власності на

1/2 частину цього майна, а саме: квартиру

АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), загальною площею 39,5 кв. м; квартиру

АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), загальною площею 39,6 кв. м; квартиру АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), загальною площею 39,5 кв. м; квартиру АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), загальною площею 39,5 кв. м; квартиру АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101) загальною площею 39,9 кв. м; готель по

АДРЕСА_11 (реєстраційний помер об`єкта нерухомості 107) загальною площею 407,6 кв. м.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 (реєстраційний помер об`єкта нерухомості 101), укладений 14 березня 2018 року між ОСОБА_1 та

ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., реєстр № 389: зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 40112977 від 14 березня 2018 року приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. Н. номер запису в реєстрі про право власності 25238667. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), укладений

14 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., реєстр № 390; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40114220 від 14 березня 2018 року приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., номер запису в реєстрі про право власності 25239790. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), укладений 14 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу

Мечкало О. В., реєстр № 391; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40114844

від 14 березня 2018 року, приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., номер запису в реєстрі про право власності 25240404. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), укладений 14 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріальної округу Мечкало О. В., реєстр № 392; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40115461 від 14 березня 2018 року приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В. номер запису в реєстрі про право власності 25240933. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), укладений

14 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., реєстр № 393; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний помер 40115817 від 14 березня 2018 року приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В. номер запису в реєстрі про право власності 25241268. Визнано недійсним договір купівлі-продажу готелю по

АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 107), укладений 22 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О. П., реєстр № 355. Визнано недійсним договір дарування готелю по

АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 107), укладений 20 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Кременецької районного нотаріального округу Ковтунович О. П., реєстр № 490; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40728790 від 20 квітня 2018 року, приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О. П. номер запису в реєстрі про право власності 25809775.

В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року залишено без змін.

Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2018 року скасовано. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що учасниками справи визнано факт спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , як жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2014 року по березень 2018 року. Так, спірні квартири та нежитлову будівлю

в м. Біла Церква Київської області було придбано під час проживання сторін однією сім`єю, належних та допустимих доказів щодо того, що це майно є особистою приватною власністю одного з членів сім`ї, суду не надано. А отже, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції, що, виходячи з рівності їх часток у спільному майні, необхідно визнати за позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 право власності на

1/2 частину вказаних вище в рішенні об`єктів нерухомості в м. Біла Церква Київської області, які є об`єктами права спільної сумісної власності

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

У той же час, апеляційний суд врахував той факт, що нерухоме майно

в м. Рівне, також, придбано під час проживання сторін однією сім`єю, а право власності на 1/2 частину вказаних об`єктів нерухомості, не було визнано за позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 , як об`єктами права спільної сумісної власності.

Суд критично оцінив доводи обох сторін про придбання майна за особисті кошти, оскільки всі докази подані сторонами свідчать про існування грошових коштів у одної чи іншої сторони. При цьому, жодна із сторін, належних та допустимих доказів того, що майно було придбано саме за особисті кошти не надала. Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначив, що позовні вимоги щодо визнання будь якого майна особистою власністю того чи іншого члена сім`ї сторони в межах цієї справи не заявляли.

Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначав, що відповідач за зустрічним позовом без її згоди використовуючи своїх рідних, здійснив відчуження спільного сумісного майна з метою приховання його від поділу.Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважав, що договори купівлі-продажу спірних об`єктів нерухомості підлягають визнанню недійсними на підставі частини першої статті 215, частини першої

статті 203 ЦК України, оскільки вказані правочини вчинено з порушенням закону, без згоди іншого співвласника, чим порушено право позивача розпоряджатися своєю часткою у спільному майні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2020 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, оскільки сторонами не надано належних та допустимих доказів проживання однією сім`єю без укладення шлюбу, а визнання факу проживання у одному приміщенні із ОСОБА_2 визнавався ним без визнання факту ведення спільного господарства із ОСОБА_2 , чого не було з`ясовано судом першої інстанції. Підтвердженням цьому також є і відсутність факту легалізації в Україні свідоцтва про одруження, виданого компетентним органом США. Суд не надав належної правової оцінки тому факту, що ним надано належні та допустимі докази того, що все нерухоме майно, яке є предметом цього спору куплене ним за особисті кошти, так як будь-яких доходів ОСОБА_2 у період 2014-2017 років не отримувала. Розрахунки, виписки з особових рахунків та надані ним фінансові документи чітко підтверджують факт придбання об`єктів нерухомого майна у

містах Біла Церква та Рівне саме за його особисті кошти, при цьому

ОСОБА_2 не надано доказів того, що вона упродовж 2014-2017 років взагалі отримувала особистий дохід.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (пункт 1 частини другої

статті 389 ЦПК України).

При перегляді справи судом апеляційної інстанції було порушено норми статті 367 ЦПК України, а саме не надано оцінки новому доказу у справі, який не міг бути наданий до суду першої інстанції - заяві ОСОБА_2 , у якій вона вказала, що все спірне майно у цій справі було придбано за особисті кошти ОСОБА_1 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

У вересні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 11 листопада 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю, поділ майна, що є спільною сумісною власністю та визнання договорів недійсними призначено до розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив

ОСОБА_2 , поданий представником - ОСОБА_3 , на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому вона просила залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У червні 2014 року ОСОБА_2 разом із сином від першого шлюбу ОСОБА_6 1999 року народження, переїхала жити до ОСОБА_1 у США, де вони почали спільно проживати, як чоловік і жінка, однією сім`єю, але без реєстрації шлюбу в одному помешканні за адресою:

АДРЕСА_13.

15 серпня 2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в штаті Вашингтон, округ Кінг суддею Вікі Сейц було зареєстровано їхній шлюб. Однак, у відповідності до наказу Міністерства іноземних справ № 113 від 04 червня 2000 року «Про затвердження Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні та за кордоном», не було легалізовано в Україні свідоцтво про одруження № НОМЕР_1 , видане компетентним органом США. ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 і ОСОБА_1 народилася дочка

ОСОБА_7 . Зазначене визнано всіма учасниками справи і в силу

частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені сер. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 (а. с. 22, т. 1).

ОСОБА_1 з 1999 року проживає і працює в США, в 2004 році, займаючись перевезеннями товарів, ОСОБА_1 заснував компанію Alex Transportation of Seattle, яка в 2011 році була перейменована в «Express Group Corporation», в 2015 році була відкрита компанія «NW ONE WAY INC», яка з кінця грудня

2017 року перейменована в «NW Delivery Inc».

Відповідно до наданих суду копій декларацій про доходи форми 1099 МISC за 2012-2014 роки ОСОБА_1 працював в США та отримував наступний дохід: 2012 рік - 430 149,64 доларів США; 2013 рік - 446 331,59 доларів США;

2014 рік - 110 357,73 доларів США, 168 016,80 доларів США. Отже, відповідно до вказаних декларацій про доходи за 2012-2014 роки ОСОБА_1 отримав дохід за вказаний період в сумі 1 154 855, 76 доларів США.

20 квітня 2015 року ОСОБА_2 була введена як співзасновник корпорації «NW ONE WAY INC» та володіє 2 % акцій корпорації, що підтверджується протоколом щорічних зборів компанії «NW ONE WAY INC».

Згідно копії заяви про заснування комерційної корпорації «NW ONE WAY INC» ОСОБА_2 є засновником цієї корпорації (а. с. 227, т. 1).

Згідно нотаріально посвідченого Letter of ownership (засвідчення права власності) від 07 травня 2018 року, який було підписано, як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , остання визнала той факт, що єдиним організатором та координатором заснування підприємства «NW ONE WAY INC» та його діяльності, в тому числі експедирування, контролю водіїв, розрахунків з дебіторами, розрахунків з кредиторами від імені компанії та від власного імені та усіх особистих інвестицій є ОСОБА_1 . ОСОБА_2 виконувала функції кур`єра та роботу за вказівками ОСОБА_1 в тому числі здійснення оплати послуг (переказів) за виданими чеками. 20 квітня 2015 року, як засновник була введена ОСОБА_2 , яка згідно нотаріального документу володіла 2 % акцій, а власником всіх інших 98 % акцій є ОСОБА_1 . В кінці грудня 2017 року ОСОБА_2 була виписана з компанії та компанія була перейменована на «NW Delivery Inc». Наведене підтверджено довідкою та засвідченням права власності. Зазначені документи перекладені на українську мову, проставлений апостиль (а. с. 155-161, т. 2).

ОСОБА_11 за довіреністю придбав на ім`я ОСОБА_2 06 жовтня

2015 року однокімнатну квартиру

АДРЕСА_1 , 12 листопада 2015 року двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ;

08 грудня 2015 року однокімнатну квартиру

АДРЕСА_3 ; 08 грудня 2015 року двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 ; а 21 квітня 2016 року ОСОБА_16 за довіреністю придбала на ім`я ОСОБА_2 нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_5 . Наведене підтверджено договорами купівлі-продажу (а. с. 19-20, т. 1).

ОСОБА_1 придбав 30 березня 2017 року квартиру АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) у ОСОБА_17 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу

Мечкало О. В., реєстр № 654; 30 березня 2017 року квартиру

АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) у ОСОБА_17 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., реєстр № 655; 30 березня 2017 року квартиру АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) у ОСОБА_17 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., реєстр № 656; 30 березня 2017 року квартиру АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) у ОСОБА_17 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., реєстр № 657; 30 березня 2017 року квартиру АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) у ОСОБА_17 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., реєстр № 658; 02 листопада 2017 року готель по

АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 107) за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Бурлак А. В., реєстр № 1114. Також,

02 листопада 2017 року ОСОБА_1 придбав нежитлову будівлю готель в

АДРЕСА_11 (а. с. 25, 28, 31, 34, 37, 103, т. 2).

ОСОБА_1 14 березня 2018 року відчужив вказані квартири в м. Рівне відповідно до договорів купівлі-продажу квартир (а. с. 40, 42, 44, 46, 48, т. 2).

ОСОБА_1 14 березня 2018 продав квартиру

АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) своєму брату ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., реєстр № 389; 14 березня 2018 року продав квартиру

АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) ОСОБА_4 за договором

купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., реєстр № 390; 14 березня 2018 року продав квартиру АДРЕСА_8 ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., реєстр № 391; 14 березня 2018 року продав квартиру

АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) ОСОБА_4 (рідному брату) за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., реєстр № 392; 14 березня 2018 року продав квартиру

АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) ОСОБА_4 (рідному брату) за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В., реєстр № 393;

22 березня 2017 продав готель по

АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 107) своїй матері ОСОБА_5 за договором

купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О. П., реєстр № 355, а через місяць отримав вказаний готель від матері в дарунок та зареєстрував за собою право власності за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О. П., реєстр № 490. Зазначені факти підтверджуються інформаційними довідками від 26 липня 2018 року за № 132194792, № 132193363, № 132192716,

№ 132191803, № 132190805 та № 132187453.

22 березня 2018 року ОСОБА_1 відчужив на ім`я ОСОБА_5 нежитлову будівлю готель в

АДРЕСА_11 , а 20 квітня 2018 року ОСОБА_5 за договором дарування подарувала ОСОБА_1 цей готель в м. Кременець (а. с. 96, 99,

т. 2).

ОСОБА_2 протягом 2016-2017 року переказала до України для ОСОБА_16 і ОСОБА_11 223 100,00 доларів США та

89 800,00 доларів США для ОСОБА_11 . Також, ОСОБА_2 протягом 2016-2017 року переказала до України в м. Рівне, на ім`я родичів ОСОБА_1 - ОСОБА_14 та ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі

273 550,00 доларів США. Зазначені вище факти переказу грошових коштів підтверджуються довідкою з Корпорації «MEEST» від 20 червня

2018 року (а. с. 147, 148, 149, т. 1).

На час розгляду вказаної справи судом, між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 існують неприязні відносини, 30 березня 2018 року Головним судом першої інстанції округу Кінг штату Вашингтон, США було видано ордер захисту

ОСОБА_2 від насильницьких дій її чоловіка ОСОБА_1 (а. с. 154-159, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня

2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно із пунктом 24 зазначеної Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України

від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Згідно зі статтею 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що учасниками справи визнано факт спільного проживання ОСОБА_2 з

ОСОБА_1 , як жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2014 року по березень 2018 року, а тому суд вірно задовольнили позови в цій частині.

Виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, суди обґрунтовано визнали за позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаних вище в рішенні об`єктів нерухомості в м. Біла Церква Київської області, які є об`єктами права спільної сумісної власності

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Крім того, суд апеляційної інстанції обґрунтовано врахував, що нерухоме майно в м. Рівне, також придбано під час проживання сторін однією сім`єю, а тому право власності на 1/2 частину вказаних об`єктів нерухомості, повинно бути визнано за позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 , як об`єктами права спільної сумісної власності.

Як встановлено судами у цій справі сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах до 01 березня 2018 року, відповідачем за зустрічним позовом 14 березня 2018 року було відчужене майно у м. Рівне (5 квартир) на користь свого брата ОСОБА_4 та 22 березня 2018 року (готельний комплекс) на користь матері ОСОБА_5 . Під час укладення вказаних вище договорів письмової згоди від позивача отримано не було, а відтак вимоги частини третьої статті 65 СК України та частини третьої статті 369 ЦК України виконано не було.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що договори купівлі-продажу спірних об`єктів нерухомості підлягають визнанню недійсними на підставі частини першої статті 215, частини першої

статті 203 ЦК України, оскільки вказані правочини вчинено з порушенням закону, без згоди іншого співвласника, чим порушено право позивача розпоряджатися своєю часткою у спільному майні.

Доводи касаційної скарги про те, що все майно було придбане за особисті кошти ОСОБА_1 були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, який зазначив, що факт наявності коштів та подана декларація про доходи не підтверджує тих обставин, що спірне майно було придбано саме за кошти, які були зароблені ним до початку спільного проживання, оскільки придбання цих об`єктів нерухомості відбувалося у 2017 році, майже через три роки спільного проживання сторін.

Посилання заявника на постанову Верховного Суду у справі № 711/5108/17 як на неоднакове застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах є необґрунтованим, оскільки у зазначеній справі позивачем було спростовано презумцію спільності права власності та доведено витрату особистих коштів на придбання майна у шлюбі.

Доводи касаційної скарги про непроживання ОСОБА_1 з відповідачем

ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу спростовуються його ж позовними вимогами, у яких він просив встановити факт такого проживання.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 27 листопада 2018 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович