Провадження № 6/344/325/20
УХВАЛА

24 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Бабій О.М.,

секретаря Орнат Л.І.,

за участі заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду заяву заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Мушинського Віктора Тадеушовича про визнання виконавчого листа № 344/10721/2015, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 09 лютого 2018 року, таким, що не підлягають виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_2 - адвокат Мушинський Віктор Тадеушович звернувся в суд із заявою про визнання таким що не підлягає виконанню виконавчого листа № 344/10721/2015, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 09 лютого 2018 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором № IFU0GK00000340 від 06 квітня 2007 року станом на 10 липня 2015 року в розмірі: 37 388,64 доларів США, що еквівалентно 894 096,42 грн, - заборгованість за кредитом; 33 697,45 доларів США, що еквівалентно 805 826,83 грн, - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5 994,00 доларів США, що еквівалентно 143 338,03 грн, - заборгованість по винагороді, всього 77 080,09 доларів США, що еквівалентно 1 843 261,28 грн, а також 787 274,14 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Заяву обґрунтовує тим, що 27 серпня 2010 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області прийнято рішення по справі № 2-469/2010, яким вирішено звернути стягнення заборгованості за кредитним договором № IFU0GK00000340 від 06 квітня 2007 року в сумі 294 825 грн. 84 коп., що еквівалентно 38289,07 доларам США на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 . Також 27 липня 2017 року Апеляційним судом Івано-Франківської області за результатом розгляду справи № 344/10721/15-ц прийнято рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором № IFU0GK00000340 від 06 квітня 2007 року в розмірі 2 630 535 грн 42 коп. Вважає, що зобов`язання за кредитним договором припинились реалізацією предмета іпотеки на прилюдних торгах, у зв`язку із чим просить визнати виконавчий лист з примусового виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2017 року, таким що не підлягає виконанню.

Заявник (представник боржника) у судовому засіданні заяву підтримав з мотивів наведених у ній.

Представник стягувача у судове засідання не прибув, його неявка, відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України, не є перешкодою для розгляду заяви.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2017 року у справі № 344/10721/15-ц частково задоволено позов акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» та вирішено стягнути із ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № IFU0GK00000340 від 06 квітня 2007 року станом на 10 липня 2015 року в розмірі: 37 388,64 доларів США, що еквівалентно 894 096,42 грн, - заборгованість за кредитом; 33 697,45 доларів США, що еквівалентно 805 826,83 грн, - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5 994,00 доларів США, що еквівалентно 143 338,03 грн, - заборгованість по винагороді, всього 77 080,09 доларів США, що еквівалентно 1 843 261,28 грн, а також 787 274,14 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Вирішено питання розподілу судових витрат.

На виконання зазначеного рішення Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано два виконавчих листа.

Виконавчий лист про стягнення заборгованості за кредитним договором знаходиться на примусовому виконанні у Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Виконавчому провадженню присвоєно № 57482058

Також із матеріалів справи вбачається, що Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 27 серпня 2010 року прийнято рішення по справі № 2-469/2010, яким вирішено звернути стягнення заборгованості за кредитним договором № IFU0GK00000340 від 06 квітня 2007 року в сумі 294825 грн 84 коп, що еквівалентно 38289,07 доларам США на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу проведення електронних торгів № 445235 від 15 листопада 2019 року квартиру АДРЕСА_1 реалізовано на електронних торгах за ціною 291 120 грн, в рамках виконавчого провадження № 57482058.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

За змістом ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Обґрунтовуючи подану заяву представник боржника, як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилався на те, що зобов`язання за кредитним договором № IFU0GK00000340 від 06 квітня 2007 року припинено його виконанням, так як рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки виконано в повному обсязі.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином за змістом статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання як такого, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов`язання має похідний характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне.

Такої правової позиції Верховний Суд України дотримався, вирішуючи спір по справі № 6-1080цс15 у постанові від 03 лютого 2016 року та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року за результатом розгляду справи № 921/107/15-г/16

Враховуючи, що квартиру, яка є предметом іпотеки реалізовано за ціною у 291 120 грн, посилання заявника на належне виконання зобов`язання за кредитним договором реалізацією предмета іпотеки, суд вважає безпідставними, так як квартиру реалізовано за ціною, яка є нижчою за розмір основного зобов`язання.

Крім того, звернення стягнення на іпотечне майно, шляхом його продажу на прилюдних торгах відбулось в рамках виконавчого провадження № 57482058 з виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2017 року про стягнення заборгованості за кредитним договором № IFU0GK00000340 від 06 квітня 2007 року в розмірі 2 630 535 грн 42 коп., а не рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Питання визнання таким що не підлягає виконанню виконавчий лист про звернення стягнення на предмет іпотеки заявник не порушує, а звернення стягнення на предмет іпотеки не свідчить про виконання основного зобов`язання.

Враховуючи, що зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором № IFU0GK00000340 від 06 квітня 2007 року не припинено, рішення суду, на підставі якого видавався виконавчий документ у повному обсязі не виконано, суд не знаходить підстав для визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню.

Посилання заявника на практику Великої Палати Верховного Суду про недопустимість нарахування відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, зводяться до переоцінки рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, а тому не можуть бути покладеними в основу для висновку про припинення зобов`язання позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором № IFU0GK00000340 від 06 квітня 2007 року.

У даній заяві представник ОСОБА_2 також просив зупинити виконання за виконавчим листом.

За змістом ч. 3 ст. 432 ЦПК України до розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Зі змісту даної норми процесуального закону слідує, що зупинення виконання за виконавчим документом до розгляду заяви поданої в порядку ст. 432 ЦПК України, є правом, а не обов`язком суду.

Заявником не наведено жодного обгрунтування необхідності зупинення виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2017 року, тому ухвали про зупинення виконання за виконавчим документом судом не постановлялось.

Наведене в сукупності свідчить про необґрунтованість заяви, тому в її задоволенні слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 432 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Мушинського Віктора Тадеушовича про визнання виконавчого листа № 344/10721/2015, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 09 лютого 2018 року, таким, що не підлягають виконанню - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд.

Повний текст ухвали складено та підписано 24 листопада 2020 року.

Суддя Бабій О.М.