КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 363/417/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області, постановлену суддею Котляровою І.Ю. 13 серпня 2020 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Майорова Алла Володимирівна, про визнання шлюбного договору недійсним,

У С Т А Н О В И Л А :

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Майорова Алла Володимирівна, про визнання шлюбного договору недійсним.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.02.2020 року, по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Підготовче судове засідання по справі не закрито та справа до розгляду по суті не призначена.

13.08.2020 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0633 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:089:0068, заборонивши ОСОБА_2 його відчуження у будь-який спосіб, обґрунтована тим, що предметом позову є визнання недійсними окремих положень, а саме, пунктів 1.11., 1.12., 1.14., 1.15., 1.16., 1.17., 2.2., 2.6. шлюбного договору, укладеного 13 грудня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майоровою Аллою Володимирівною та зареєстрованого в реєстрі за № 4932. Зокрема, заявлено вимогу про визнання недійсним пункту 1.11. шлюбного договору, яким передбачено: «1.11. Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0633га, кадастровий номер земельної ділянки::02:089:0068, який не введений в експлуатацію і право власності на який не зареєстровано, буде належати після реєстрації на праві приватної особистої власності - ОСОБА_4 ». На час звернення до суду з позовною заявою відповідачу було відомо про те, що 28 серпня 2019 року ОСОБА_4 вказаний будинок зареєструвала за собою на праві особистої приватної власності, змінивши при цьому поштову адресу з АДРЕСА_2 .

12.02.2020 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області заяву позивача про забезпечення позову було задоволено та забезпечено позов шляхом накладення арешту та заборони відповідачу ОСОБА_4 відчужувати у будь-який спосіб житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:089:0068, до винесення судом остаточного рішення у справі.

21 лютого 2020 року відповідачу стало відомо про те, що 02 грудня 2019 року ОСОБА_4 уклала зі своєю матір`ю ОСОБА_5 два договори дарування, за якими передала останній у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, площею 0,0633 га, кадастровий номер земельної ділянки: :02:089:0068, на якій вказаний житловий будинок знаходиться.

24.02.2020 року позивач повторно звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, якою вже просив забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_5 його відчуження у будь-який спосіб, однак, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.02.2020 року у задоволенні даної заяви було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2020 року ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 12.02.2020 року була скасована і постановлено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Таким чином, скориставшись відсутністю будь-якого забезпечення, 17 червня 2020 року ОСОБА_5 згаданий житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, відчужила за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 , яка на даний час є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і право власності на цей будинок набула на підставі укладеного з ОСОБА_5 договору купівлі-продажу від 17 червня 2020 року, а остання право власності на будинок набула на підставі укладеного з ОСОБА_4 договору дарування від 02 грудня 2019 року. В свою чергу, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 набула на підставі оспорюваного пункту 1.11. шлюбного договору від 13 грудня 2019 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13 серпня 2020 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов шляхом накладення арешту та заборони ОСОБА_2 відчужувати у будь який спосіб житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:089:0068, до винесення судом остаточного рішення у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовити, мотивуючи тим, що судом порушено вимоги ЦПК України, суд не здійснив оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірності виду забезпечення позову позовним вимогам, не оцінив рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів.

Представник ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити із підстав, що викладені в ній.

Позивач та заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відчуження спірного нерухомого майна може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали та постановлення нової .

Відповідно до ч. 1ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову є визнання недійсними пунктів шлюбного договору .

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна що суб`єкта, 28 серпня 2019 року ОСОБА_4 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за собою на праві особистої приватної власності.

02 грудня 2019 року ОСОБА_4 було укладено з ОСОБА_5 договори дарування, за якими передала останній у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,0633 га, кадастровий номер земельної ділянки: :02:089:0068, на якій вказаний житловий будинок знаходиться.

17 червня 2020 року ОСОБА_5 згаданий житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, відчужила за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 , яка на даний час є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Згідно п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок є співмірним із позовними вимогами про визнання недійсними пунктів шлюбного договору.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може із наступних підстав.

Як вбачається із позовних вимог позивача він просить визнати шлюбний договір частково недійсним. Тобто характер позовних вимог вказує на те, що виконання можливого рішення суду відбудеться в момент постановлення такого рішення і не буде потребувати будь-яких матеріальних витрат, які б потребували забезпечення.

Апелянт по справі є власником будинку та земельної ділянки, які вона набула за відплатним договором. Майнових вимог до ні до ОСОБА_2 ні до інших осіб позивачем не заявлено , а тому застосований судом першої інстанції вид забезпечення позову про визнання шлюбного договору недійсним є неспівмірним із заявленими позовними вимогами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає ск4асуванню з постановленням нової ухвали про відмову у забезпеченні позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 13 серпня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову ОСОБА_3 у забезпеченні позову про визнання шлюбного договору недійсним.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 24 листопада 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: