Постанова

Іменем України

24 листопада 2020 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/13904/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря: Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва про відмову у забезпеченні позову

від 03 липня 2020 року

в складі судді Мазур Ю.Ю.

по справі №752/12736/20 Голосіївського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного Товариства "Альфа-Банк"

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2020 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що розмір заборгованості вказаний у виконавчому написі №10166 від 13.03.2020 не є безспірним, звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва позовом про визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, що зареєстрований в реєстрі за №10166 від 13.03.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської Хара Н.С.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказувала, що за оспорюваним виконавчим написом приватним виконавцем розпочато процедуру звернення стягнення на доходи позивача, у зв`язку з чим існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття, у разі задоволення позову, суттєво ускладнить ефективний захист порушених прав позивача.

Зазначила також, що розмір відрахувань із доходів становить 20% щомісяця, а відтак існує ймовірність стягнення значної суми коштів на виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, який за результатами розгляду даної справи може бути визнано таким, що не підлягає виконанню.

Вважала, що обраний спосіб забезпечення позову є найбільш доцільним з урахуванням того, що даний захід забезпечення позову призведе до зупинення виконавчого провадження, наслідком якого буде зупинення передчасних відрахувань з доходів позивача.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року відмовлено у забезпеченні позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивачка, діючи через свого представника ОСОБА_2 , подала до суду апеляційну скаргу, в якій посилалася на те, що ухвала суду є необґрунтованою та незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права та без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення процесуального питання.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність об`єктивних обставин вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову та не зазначення заявником підстав, визначених ч. 2 ст. 149 ЦПК України, є узагальненими та такими, що не відповідають обставинам справи і доводам заяви про забезпечення позову.

Суд дійшов помилкового висновку, що позивачем не подано до суду доказів того, що дійсно існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки не врахував, що зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що заява обґрунтована тим, що приватним виконавцем розпочато процедуру звернення стягнення на доходи позивача, а невжиття заходів забезпечення позову може суттєво ускладнити ефективний захист прав позивача, що відповідає підставам для вжиття заходів забезпечення позову, визначених ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Також, суд посилаючись на те, що позивачем не доведено обставин, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, не врахував, що позов є немайновим і у разі задоволення позову рішення має правовстановлюючий характер, а не зобов'язальний. Вважала, що з огляду на немайновий характер позовних вимог є безпідставним зазначення обставин того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Зазначила, що заява про забезпечення позову відповідає змісту та формі, визначених статтею 151 ЦПК України. В заяві детально відображено всі відомості, обґрунтовано адекватність запропонованого заходу забезпечення позову та його співмірність заявленим позовним вимогам.

За наведених обставин просила скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03.07.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Позивач та треті особи справи своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Позивачка та її представник ОСОБА_2 належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника (а.с. 59-61).

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л., належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та своїх представників не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову позивачка просила вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, посилаючись на те, що на підставі виконавчого напису, який нею оскаржується в судовому порядку, буде здійснено стягнення значної суми коштів із її доходів, що суттєво ускладнить ефективний захист порушених прав позивача.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості заяви, а саме недоведеності заявником обставин утруднення чи можливості невиконання рішення суду у разі задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним, враховуючи наступне.

Зі змісту позовної зави вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначала, що оскаржуваний нею виконавчий напис відповідачем звернуто до примусового виконання, тоді як вказану у ньому суму заборгованості вона вважає спірною.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом немайнового характеру, у зв`язку з чим судове рішення у разі задоволення позову не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку судом не досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а повинна враховуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 16.08.2018 по справі №910/1040/18. А за приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд повинен враховувати висновки, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, з підстав відсутності обставин реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи процесуальне питання про забезпечення позову суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та допустився порушення норм процесуального права, що в силу ст. 376 ЦПК є підставою для скасування ухвали з постановленням нового судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, колегія суддів виходить з наступного.

За правилом частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви у даній справі, ОСОБА_1 заявила вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. від 13 березня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №10166, щодо стягнення з неї на користь АТ "Альфа-банк" заборгованості за кредитним договором від 10.10.2019 в сумі 293 941,76 грн. Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилалася на те, що розмір заборгованості є спірним.

З матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. на кредитному договорі від 10.10.2019, укладеного між ОСОБА_1 та АТ "Альфа-Банк" вчинено виконавчий напис за №10166 та запропоновано звернути стягнення за період з 14.08.2019 по 05.12.2019 у сумі 293 941,76 грн.

13 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження ВП №61801351 з примусового виконання виконавчого напису №10166 від 13.03.2020.

В ході виконавчого провадження ВП №61801351 постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. від 04.05.2020 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (а.с. 21-24). Тобто надано докази реального виконання за виконавчим написом,я кий оскаржується в сдуовому порядку.

З огляду на викладені обставини та норми права, колегія суддів приходить до висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, який оскаржується боржником у судовому порядку, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.У разі задоволення позову невжиття такого виду забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій.

До того ж, даний вид забезпечення позову не завдасть збитків відповідачу та не порушує права третіх осіб, які не є учасниками справи.

За вказаних обставин, колегія суддів, виходячи з розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, приходить до висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, який оскаржується боржником у судовому порядку.

При цьому, з огляду на предмет спору, колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача.

У відповідності до вимог ч. 6 ст.153 ЦПК України про забезпечення позову суд постановляє ухвалу.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

ПО С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року про відмову у забезпеченні позову - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 13 березня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, зареєстрованого в реєстрі за №10166.

Стягувач: ОСОБА_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Боржник: Акціонерне товариство "Альфа-Банк", адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок №100; ідентифікаційний код юридичної особи: 23494714.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

О.І. Шкоріна