Справа № 390/122/20
Номер провадження 2/404/287/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Мохонько В.В.,

за участі секретаря - Добровольської Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 28.04.2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору відповідач надала свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надала право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджено підписом у заяві. Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, та продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ "Приватбанк". Станом на 08.12.2019 року утворилась заборгованість у розмірі - 73 723,78 грн., з яких: 53 678,03 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 3 829,43 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 12 229,47 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг- 500,00 грн.- штраф (фіксована частина), 3 486,85 грн. - штраф (процента складова). З посиланням на зазначене сторона позивача просила задовольнити позовні вимоги повністю /а.с. 5-9/.

Ухвалою судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.01.2020 року матеріали позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано на розгляд до Кіровського районного суду м. Кіровограда /а.с. 47/.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю ОСОБА_2 для розгляду справи про стягнення боргу /а.с. 53/.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_2 від 26.02.2020 року відкрито спрощене позовне провадження /а.с. 55/.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про переведення розгляду справи з спрощеного в загальне провадження - відмовлено (ухвала Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.03.2020 року, а.с. 75/.

07.04.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву, згідно якого у задоволенні вимог просила відмовити. Вказала, що відповідач підтверджує дійсність власного підпису під Заявою №б/н від 28.04.2015 pоку, проте наполягає, що вказаний документ був складений для отримання кредиту у 2015 році, що був повністю і в строк нею погашений, а картка знищена, про що свідчить довідка №170630/788 від 30.06.2017 року. Відповідач заявляє, що не має укладеного кредитного договору із позивачем на умовах в строки та на підставах, що ним зазначені у позовній заяві. Крім того, у заяві від 28.04.2015 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту 26.09.2017 pоку , просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Вважає, що заява б/н від 28.04.2015 року разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами позбавляють відповідача можливості дізнатися, а суд встановити визначити будь-які умови, домовленості, зокрема - відсотки за користування кредитними коштами, пеню та інші штрафні санкції. Посилання в позовній заяві, в підтвердження розміру відсотків за користування кредитом, не може бути взято до уваги, оскільки в них відсутній розмір відсотків за користування кредитом і є лише посилання на установлені Банком тарифи, а позивач не надав суду доказів у у підтвердження отримання відповідачем Пам`ятки, яка містить тарифи, графік платежів та комісій, які нараховані у розрахунку до позовної заяви /а.с. 84-93/.

Від представника позивача 28.05.2020 року та 01.06.2020 року отримано відповідь на відзив, згідно якого просить задовольнити вимоги Банку в повному обсязі. Посилається на те, що відповідно до укладеного договору Nб/н від 28.04.2015 року відповідач отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вважає, що підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг. Тарифах банку -Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; виписка по рахунку; фото клієнта з карткою. Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення Відповідача до банку з метою подальшого укладення договору. В наданій до суду виписці з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції"). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Тому, посилання відповідача про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування, не має прийматись судом до уваги /а.с. 111-153, 154-175/.

Розпорядженням керівника апарату Кіровського районного суду від 17.07.2020 року №500 призначений повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_2 відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду /а.с. 177/.

Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 17.07.2020 року, вказана цивільна справа розподілена судді Мохонько В.В. /а.с. 178/.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.07.2020 року прийнято справу до свого провадження та призначено судове засідання /а.с. 179/.

Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.10.2020 року відкладено розгляд справи та визнано обов`язковою явку представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в судове засідання по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості /а.с. 189-190/.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі /а.с. 8-зворотня сторона, 40/.

Представник відповідача до суду не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась, через канцелярію суду, надала клопотання про розгляд справи у їх відсутності, підтримала доводи зазначені у відзиві на позовну заяву, відмовивши у задоволенні вимог в повному обсязі.

За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним у задоволенні вимог відмовити, з наступних підстав.

Судом з`ясовано, щозгідно доводів позовної заяви 28 квітня 2015 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження наведеного позивачем надано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Наказом Мінфіну від 21.05.2018 року №519 змінено тип Банку на приватне та його найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приват Банк" /а.с. 59-68/.

Позивачем надано розрахунок, згідно якого заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 08.12.2019 року становить 73 723,78 грн., яка складається з наступного: 53 678,03 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 3 829,43 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 12 229,47 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн.- штраф (фіксована частина), 3 486,85 грн.- штраф (процента складова), які підписані представником Приватбанку без зазначення будь-яких даних, що його ідентифікують /а.с. 10-12/.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Так, банком надані до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписано позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

28 квітня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних.

Анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі 15 000 грн., а також на умовах, обумовлених у позові.

Крім того, матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 за вказаним у позові кредитним договором від 28 квітня 2015 року кредитних коштів у розмірі 15 000 грн.

У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту.

Крім того, стороною відповідача до суду надано довідку Банку за №170630/788 від 30.06.2017 року, згідно якої карта № НОМЕР_1 і всі технічні рахунки, які використовуються для її роботи закриті.

Посилання представника позивача у відповіді на відзив, що з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, частково сплачувала заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»), суд не бере до уваги, оскільки розрахунок містить інформацію починаючи з 25 вересня 2017 року та за карткою № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 /а.с. 165-166/.

Як вбачається із довідки наданої позивачем, яка підписана представником Приватбанку без зазначення будь-яких даних, що його ідентифікують, 25.09.2017 року відкрито та надано ОСОБА_1 картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 07.21 /а.с. 167/, в той час як поданий до суду позов стосується карткового договору №б/н, старт якого відбувся 28.04.2015 року, а відтак не доводять факт отримання відповідачем 28 квітня 2015 року кредиту у розмірі 15 000,00 грн.

Надане АТ КБ «ПриватБанк» фото /а.с. 169/ також не містить даних щодо ідентифікації зображеної на ньому особи та карти, про одержання якої вказує банк.

Згідно статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 203/4297/18, провадження 61-17755св19, від 27 березня 2020 року у справі №703/3063/18, провадження 61-11260св19.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

З огляду на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки та розміру наданого ОСОБА_1 кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів відповідачу не є можливим, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, до того ж за довідкою Банку за №170630/788 датованої 30.06.2017 року карта № НОМЕР_1 і всі технічні рахунки, які використовуються для її роботи, закриті, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 28.04.2015 року у розмірі 73 723, 78 грн. - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Відомості про учасників справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст судового рішення складено 24.11.2020 року.

Суддя Кіровського В. В. Мохонько

районного суду

м.Кіровограда