УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 751/1174/19

провадження № 61-16364ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та скасування постанов, суб`єкти оскарження: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кравець Олександр Володимирович,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою в порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», в якій, з урахуванням заяви про зменшення вимог, просила:

1) визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі по тексту ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області) Кравця О. В. по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження від 07 серпня 2015 року № 48359557 неправомірними та зобов`язати його або іншу уповноважену посадову особу вказаного органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника), а саме скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 07 серпня 2015 року № 48359557;

2) визнати дії старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Журавльова Є. Ю. по винесенню постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 06 вересня 2019 року неправомірними і зобов`язати його або іншу уповноважену посадову особу вказаного органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника), а саме скасувати постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 06 вересня 2019 року.

Заява мотивована тим, що відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону України № 606-ХІV, яка діяла станом на день винесення оскаржуваної постанови від 07 серпня 2015 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання було встановлено в один рік з наступного дня після набрання законної сили рішенням суду. У виконавчому листі строк його пред`явлення до виконання вказано до 17 березня 2013 року. Банк подав заяву про відкриття виконавчого провадження 05 серпня 2015 року з пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання не звертався, державний виконавець виніс оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження 07 серпня 2015 року, не відмовив банку у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення якого закінчився.

Неправомірність дій державного виконавця при винесенні постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 06 вересня 2019 року полягає в тому, що він звернув стягнення на житло без рішення суду. Банк не звертався до суду щодо позбавлення житла ОСОБА_1 , а також до виконавчої служби з відповідним виконавчим листом про звернення стягнення на житло ОСОБА_1 , фактично виконавець позбавив заявницю житла не за рішенням суду, а за оскаржуваною постановою.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду зі скаргою про визнання дій неправомірними та скасування постанов посадових осіб ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області.

Визнано дії головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Кравця О. В. по винесенню постанови «Про відкриття виконавчого провадження № 48359557 від 07 серпня 2015 року» неправомірними.

Визнано неправомірною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 48359557 від 07 серпня 2015 року, винесену головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Кравцем О. В.

Визнано дії старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Журавльова Є. Ю. по винесенню 06 вересня 2019 року постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу з виконання виконавчого листа № 6-762/10, виданого 03 червня 2010 року Новозаводським районним судом міста Чернігова, неправомірними.

Визнано неправомірною та скасовано постанову від 06 вересня 2019 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу з виконання виконавчого листа № 6-762/10, виданого 03 червня 2010 року Новозаводським районним судом міста Чернігова, винесену старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Журавльовим Є. Ю.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 оскаржену постанову не отримувала і не була повідомлена про її наявність та зміст. Отримала оскаржену постанову 04 лютого 2019 року, з цих підстав дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду зі скаргою.

Банк звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження з пропуском строку, передбаченого частиною першою статті 21 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону № 606 - XIV, що була чинною станом на день видачі виконавчого листа (03 червня 2010 року). Строк пред`явлення до виконання виконавчого листа закінчився 17 березня 2013 року, про що вказано у виконавчому документі. Заяву про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання банк не подавав.

У порушення норм статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 606 - XIV, що була чинною станом на день видачі виконавчого листа (03 червня 2010 року) державний виконавець не пересвідчився про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу є незаконною, як така, що винесена передчасно.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року апеляційні скарги акціонерного товариства «Альфа-Банк», відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області задоволено.

Ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30 січня 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Апеляційний суд виходив з того, що стягувач пред`являв виконавчий документ до виконання відповідно до приписів статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», строк пред`явлення переривався його пред`явленням у 2011-2014 роках. Цей виконавчий документ неодноразово був повернутий стягувачу, у якому державний виконавець зазначав строк повторного пред`явлення до виконання, останній раз був повернутий стягувачу постановою від 25 травня 2015 року. Стягувач подав заяву про прийняття до провадження виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження у межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, отже дії державного виконавця відповідають вимогам закону, чинного на час вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого документа.

Відхилив доводи АТ «Альфа Банк» щодо підсудності цієї справи іншому суду, оскільки банком при розгляді справи таке клопотання не було заявлено.

Погодився з висновком суду першої інстанції щодо поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця. Виходив з того, що суд правильно зазначив, що постанову про відкриття виконавчого провадження боржник отримала після написання заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (30 січня 2019 року).

Державний виконавець встановив належність нерухомого майна боржнику, здійснено опис та арешт нерухомого майна, проведено дії з визначення вартості майна та його реалізації шляхом проведення електронних торгів, отже звернено стягнення на майно боржника відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

02 листопада 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду,ухвалу суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Скарга мотивована тим, що апеляційний суд застосував норми ЗУ «Про виконавче провадження», що втратив чинність на час вчинення виконавчих дій та не звернув уваги на причини повернення виконавчого документа.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній станом на день видачі виконавчого листа 03 червня 2010 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років; посвідчення комісій по трудових спорах - протягом трьох місяців; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не встановлено законом.

Поширення дії положень Закону України «Про виконавче провадження» на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-711цс15.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, статтею 12 якого встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 05 жовтня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тобто, як на час видачі виконавчого листа №6-762/10 (03 червня 2010 року), так і на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 07 серпня 2015 року № 48359557 строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становив три роки.

Згідно з абзацом п`ятим статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 25 травня 2015 року) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу.

Частиною п`ятою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 07 серпня 2015 року) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Виконавчий лист неодноразово пред`являвся до виконання та повертався стягувачу згідно із статею 47 Закону України «Про виконавче провадження». Кожного разу проміжок часу між поверненням виконавчого листа та наступним пред'явленням до виконання не перевищував трьох років. Останній раз виконавчий лист повернуто на підставі постанови державного виконавця від 25 травня 2015 року і пред'явлено його до виконання 05 серпня 2015 року в межах строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги про визнання дій державного виконавця по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження від 07 серпня 2015 неправомірними та скасування цієї постанови, оскільки такі дії і рішення державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Також колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволення скарги про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо передачі стягувачу в рахунок погашення боргу належної ОСОБА_1 квартири.

Згідно із статею 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Приписи реалізації арештованого майна визначені статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження» (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Нереалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Апеляційним судом встановлено, що належна ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1 тричі виставлялась на публічні торги. Після третіх торгів, які не відбулись, зазначена квартира за постановою державного виконавця від 06 вересня 2019 року була передана стягувачу за його згодою в рахунок погашення боргу, про що складено акт №48359557.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що такі дії і рішення державного виконавця узгоджуються з вимогами статті 61 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи касаційної скарги, що стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання колегія суддів відхиляє, оскільки вони ґрунтуються на помилковому розумінні і тлумачення норм, якими врегульовано спірні правовідносини.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Правильне застосовування судом апеляційної інстанції нормматеріального тапроцесуального права є очевидним і не викликають розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та скасування постанов, суб`єкти оскарження: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кравець Олександр Володимирович відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар