Справа № 529/508/20
Провадження № 2/529/150/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Петренко Л.Є.

з участю секретаря Бурлиги Н.М.

відповідача - ОСОБА_1

та представника відповідача - ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Диканька в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позову вказує, що відповідач на підставі заяви-анкети без номера від 07.07.2008 отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки.

Зазначає, що ОСОБА_1 не виконує своїх договірних зобов`язань в частині повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 31.03.2020 виникла заборгованість на загальну суму 137 44 грн. 10 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 4 267 грн. 01 коп., заборгованості за відсотками - 143 054 грн. 97 коп., заборгованості за пенею - 2 000 грн. 00 коп.

В той же час, позивач зазначає, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості, та за таких обставин просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 4 267 грн. 01 коп., а також заборгованості за процентами за користування кредитом з 07.07.2008 по 16.01.2020 в сумі - 137 447 грн. 10 коп.

05.08.2020 суддею постановлено ухвалу про відкриття провадження, якою окрім іншого визначено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, виходячи з положень ч. 3 ст. 274 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 в порядку ст. 198 ЦПК України подав відзив на позов у якому зазначив, про те, що позовні вимоги позивача не визнає. Однак, він дійсно отримав платіжну картку з лімітом 500 грн 08.07.2008 зі строком дії до 31.05.2009. Пояснює, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що він особисто під розпис отримував платіжні картки 01.06.09, 02.03.2011, 26.06.2012. Крім цього, ним не надавалась згода на збільшення ліміту. Також наголосив, що Умови та правила надання банківських послуг не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила йому надавались та були зрозумілі, і він з ними ознайомився, до того ж позивачем, при укладені вказаного кредитного договору порушено вимоги ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідач ОСОБА_1 вказує на те, що отримана ним кредитна картка, на підставі підписаної Заяви від 07.07.2008 мала строк дії до 01.06.2009, а отже сплив строк позовної давності у позивача для звернення до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

З огляду на вказані підстави, та інші обставини викладені у відзиві, відповідач ОСОБА_1 просить суд відмовити в задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Окрім цього, відповідачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Представник позивача у своїй відповіді на відзив зазначив, що відповідач ОСОБА_1 при укладені договору б/н від 07.07.2008 був ознайомлений з умовами кредитування. З відповідної Заяви анкети чітко вбачається що відповідач висловив згоду про укладення договору, шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом посвідчив це. В той же час, представник позивача зауважив, що відповідачем також підписана «Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та з якої чітко вбачається, що останньому встановлено поточну процентну ставку в розмірі 3 % тобто 36 % річних, вказано розмір комісій та штрафів та інше, підпис у цій довідці, на думку представника позивача, свідчить про те, що ОСОБА_1 були відомі і цілком зрозумілі всі умови Договору, в тому числі і тарифи. Вказані обставини свідчать про те, що сторонами при укладені договору були узгоджені всі істотні умови.

Крім цього, представник АТ КБ «ПриватБанк» вказує на те, що ОСОБА_1 неодноразово перевипускалась кредитна картка, строк дії останньої по червень 2016 року. Представник позивача наголошує, що в подальшому відповідач по справі, 26.10.2016 пройшов повторну ідентифікацію та підписав нову Анкету заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг .

Щодо застосування строку позовної давності, представник позивача вказує на те, що відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років.

В той же час, строк перевипущеної ОСОБА_1 картки до останнього календарного дня червня 2016 року, а позивач звернувся до суду з позовом 28.06.2020, тобто до спливу строку позовної давності.

Тому, з врахуванням всіх обставин викладених у Відповіді на відзив представник позивача просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

03.09.2020 ухвалою суду задоволено клопотання відповідача та зобов"язано позивача у строк до 25.09.2020 надати суду оригінал анкети-заяви позичальника від 07.07.2008, заповненої ОСОБА_1 , оригінал довідки про умови кредитування, Правила користування платіжними картками ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" станом на 2008-2009 рр. Однак на виконання даної ухвали позивачем не надіслано суду зазначені документи.

18.09.2020 ОСОБА_1 подано заперечення на відповідь на відзив, у якому окрім іншого вказав, що Анкета-заява від 26.10.2016 жодного відношення до Заяви анкети від 07.07.2008 не має, а тому не може братись до уваги.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак позивач у своєму позові вказує про розгляд справи у відсутність представника АТ КБ «ПриватБанк». Окрім цього, позивач неодноразово викликався в судове засідання належним чином, однак жодного разу не з`явився, поважних причин для відкладення розгляду справи не надав.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заперечили проти задоволення позову з підстав зазначених у Відзиві на позов та запереченні. Також зазначили, що на наданні позивачем доказів, які вони просили витребувати у АТ КБ «ПриватБанк» та не були витребувані згідно ухвали суду від 03.09.2020 не наполягають.

Зокрема представник відповідача вказав, що відповідач визнає факт того, що ним підписана Анкета-заява у липні 2008 року та отримана кредитна картка з лімітом 500 грн. Вказує, що відповідач зняв у банкоматі відразу усю суму коштів - 500 грн. і більше коштів не знімав, у магазинах карткою не розраховувався та після закінчення першого строку дії картки, тобто у травня 2009 році, більше картку не поновлював та не отримував. У 2016 році у зв`язку із тим, що необхідно було отримувати заробітну плату через КБ «Приватбанк» приходив у відділення для оформлення вказаної картки та тоді підписував Анкету-заяву. Вказує, що дана Анкета заява не має жодного відношення до кредитної картки. Просили суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 07.07.2008 відповідач на підставі Анкети-заяви одержав у позивача кредит в сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з базовою відсотковою ставкою 3% на місяць на суму залишку заборгованості, тобто 36 % річних, що підтверджується копіями зазначеної заяви та паспортних даних відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний ліміт, протягом строку дії карти, позивачем було збільшено до 4300,00 грн.

Окрім вказаної Заяви б/н, відповідачем ОСОБА_1 07.07.2008 також підписано і довідку про Умови кредитування, з якої вбачається, що останній погодився з умовами нарахування пені та комісії, а також базової відсоткової ставки.

З вищевказаної заяви також вбачається, що відповідач засвідчив своїм підписом згоду з умовами та правилами надання банківських послуг, пам`яткою клієнта, а також тарифами, які разом із заявою про відкриття карткового рахунку є договором про надання банківських послуг, в тому числі встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.

З поданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем здійснювались витрати кредитних коштів. При цьому, відповідачем ОСОБА_1 вносились платежі в рахунок погашення заборгованості по кредиту, дані дії зокрема вказують на те, що відповідачем витрачались кредитні кошти та періодично вносились такі на погашення заборгованості. Останнє зняття готівки здійснено 21.02.2015.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ст. 1054, ст.1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатні 1048 цього Кодексу.

З огляду на вище викладені обставини, суд приходить до висновку про доведеність факту виконання кредитодавцем - позивачем, взятих на себе зобов`язань за спірним кредитним договором, оскільки ним надані були грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Тобто позивач виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України.

Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором зі сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання.

Умови договору відповідачем порушені, про що свідчать розрахунок заборгованості наданий позивачем, згідно якого у відповідача виникла заборгованість, що в подальшому за відсутності щомісячних фіксованих платежів призвело до нарахування відсотків за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 31 березня 2020 року виникла заборгованість на загальну суму 137 447 грн. 10 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 4 267 грн. 01 коп., заборгованості за відсотками - 143 054 грн. 97 коп., заборгованості за пенею - 2 000 грн. 00 коп.

Однак, позивач посилаючись на те, що він, як кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості, а тому перед судом ставить вимогу про стягнення з відповідача лише суми заборгованості за кредитом в сумі 4 267 грн. 01 коп., а також заборгованості за процентами за користування кредитом з 07.07.2008 по 16.01.2020 в сумі - 137 447 грн. 10 коп.

В той же час, як вбачається зі змісту Заяви банк надав позичальнику платіжну картку, факт отримання якої засвідчено підписом позичальника - відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки наданої позивачем по справі, відповідачу випущено кредитну картку НОМЕР_1 зі строком дії до кінця травня 2009 року, в подальшому перевипущена 01.06.2009 картка за номером НОМЕР_2 - термін дії 05/2012, 02.03.2011 за номером НОМЕР_3 - термін дії по 12/2014, 26.06.2012 за номером НОМЕР_4 - термін дії 03/2016, та 26.06.2012 за номером НОМЕР_5 до 06/2016.

Відповідач не заперечує, що він користувався наданими Банком кредитними коштами, проте зазначає, що кредитну картку він отримував при підписанні анкети заяви, зі строком дії до кінця травня 2009 року інших карток ним отримано не було.

Проте, дані обставини спростовуються наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 07.07.2007 року та випискою по картковому рахунку.

Щодо протилежного, відповідачем ОСОБА_1 жодних доказів не подано.

За умовами договору (Заяви) сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії останньої перевипущеної картки - до кінця червня 2016 року.

Крім того, з розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що після закінчення строку дії карти - червень 2016 року та відповідно строку кредитування, банком нараховувалися відсотки на залишок заборгованості за кредитом.

Однак, зі спливом строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, отже банк не міг такі проценти нараховувати.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 10/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Разом з тим визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, а саме базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, зазначена у довідці становить 3 % на місяць, тобто 36% на рік, проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, а саме 43,2 на місяць (з 01.04.2015 по 30.06.2016).

Отже з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 4 267 грн. 01 коп. та заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 2 294 грн. 14 коп. (за відсотковою ставкою 36%) - за період до червня 2016 року включно.

Судом не беруться до уваги твердження позивача, щодо повторної ідентифікації відповідача ОСОБА_1 з підписанням нової Анкети-заяви 26.10.2016 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, оскільки судом розглядається спір, який виник на підставі саме кредитних зобов`язань сторін, які виникли на підставі кредитного договору б/н укладеного 07.07.2008.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанка, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

В той же час, суд звертає увагу на те, що в Анкеті-заяві не міститься інформація про тип наданого відповідачеві ОСОБА_1 кредитного продукту - "Універсальна" чи "Універсальна ГОЛД".

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанка, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника.

Щодо поданого представником відповідача клопотання про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, і відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов`язання. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Такий висновок наведений в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

В той же час, відповідно до п.1.1.7.31Умов та Правил надання банківських послуг, строк позовної давності щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагородження, неустойки - пені, штрафів складає 50 років.

Визначений в вищевказаних умовах, які надані позивачем, збільшений строк позовної давності до 50 років не може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, як того вимагають положення частини першої статті 259 ЦК України.

Саме такий правовий висновок, висловлено Верховним Судом в постановах від 08 серпня 2018 року у справі № 381/306/17 та від 07.02.2018 року у справі № 751/5977/17.

Як вбачається із виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 останнє користування ним коштами здійснено 21.02.2015, також в цей же день відповідачем здійснено і останне поповнення картки. Отже строк позовної давності для стягнення як основних позовних вимог, так і штрафних санкцій розпочався з 21.03.2015 та закінчився 21.03.2018.

Тобто, з 21.02.2015 відповідач припинив виконувати зобов"язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, тож з цієї дати позивач знав про порушення своїх прав та мав можливість реалізувати своє право на повернення кредитних коштів, щляхом звернення до суду позову.

Однак, позовна заява до відповідача подана до суду лише 28.06.2020 року, а отже з пропуском строку позовної давності встановленої ст.257 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що позивач звернувся до суду з пропущеним строком позовної давності, клопотання про продовження такого не подав, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Відповідно до відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позову - на позивача.

Керуючись ст. ст. 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволені позовної заяви Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційного банку "ПриватБанк" місце знаходження вул. Грушевського, 1 Д, в м. Київ, Код

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 17.11.2020

Головуючий: Л.Є. Петренко