Ухвала

23 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 760/13901/18

провадження № 61-9006св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року у складі судді Усатової І. А.

та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року

у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що припинення сімейних відносин

з власником помешкання не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користування займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього приміщення. Підстави для припинення встановленого законом права користування чужим майном (сервітуту) відсутні. Право користування житловим приміщенням у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є похідним від права користування їх матері ОСОБА_2 , а тому підстави для їх виселення зі спірного будинку відсутні. Зміна власника будинку внаслідок поділу майна не може слугувати підставою для задоволення позову. На думку суду, даний розподіл майна був спрямований на виселення відповідачів з будинку. В судовому засіданні учасники справи підтвердили наявність конфліктної ситуації між ОСОБА_2

та ОСОБА_6 .

Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку,

що судом першої інстанції неправильно визначено зміст правовідносин, помилково застосовано до спірних правовідносин положення статей 150, 156 ЖК УРСР, не враховано, що позивач, як новий власник, заперечує проти проживання відповідачів у спірному будинку; ОСОБА_2 не є членом його сім`ї у силу частини 1 статті 6 СК України, як і її діти; позивач не давав дозволу

на їх реєстрацію та проживання в спірному будинку. Суд першої інстанції при розгляді справи не звернув уваги на підстави позову та не застосував норми ЖК УРСР та ЦК України, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, хоч зробив правильні висновки по суті вирішеного спору.

У справі, що розглядається, виселення відповідача разом з малолітніми дітьми

в контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися

з урахуванням порушення прав останніх на житло та недобросовісності дій сторін в справі про поділ майна подружжя, внаслідок яких особи можуть втратити не лише право на користування житлом, а позбутися такого права взагалі та стати безхатченками.

ОСОБА_1 , пред`явивши позов до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя

з вимогою про визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , мав можливість виявити, що у вказаному будинку проживають бувша невістка його дружини ОСОБА_6 разом з двома малолітніми дітьми та з'ясувати у неї підстави такого проживання. Останній також не був позбавлений можливості довідатися про наміри ОСОБА_2 щодо подальшого проживання у будинку після набуття ним права власності, готовності останньої

у такому випадку звільнити будинок.

Тобто позивач за певної обачності мав реальну можливість дізнатися

про обтяження будинку у вигляді права користування членів сім`ї колишнього власника квартири, передбачити характер та вагу обтяження його майбутньої нерухомості.

Однак позивач не здійснив достатньої належної обачності, заявивши вимогу

про визнання за ним права власності на будинок, та про визнання за дружиною права власності на все інше набуте рухоме майно.

Оскільки відповідач іншого житла не має, розмір її доходу становить близько 10 000,00 грн на місяць, виселення відповідача разом з двома малолітніми дітьми, які іншого житла не мають, може призвести до виникнення негативних для них наслідків, а з урахуванням матеріального стану та розміру доходу останньої, навіть наймання житла буде надмірним тягарем.

У червні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду,

у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У серпні 2020 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказувала, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законним і обґрунтованим, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

У серпні 2020 року Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу,

в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Частиною другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційних скарг викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє

в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права користування

та розпорядження своїм майном шляхом виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва

від 22 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року, призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська