Номер провадження 2/754/5044/20 Справа №754/5968/20
10 листопада 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді - Таран Н.Г.
за участю секретаря - Раєвського П.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Торговий Дім ПОЛЯКОВ» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу,
В обґрунтування позову зазначено, що 04.06.2019 року ПП «Торговий Дім Поляков» за наказом КФ № 52/19-ПК, було прийнято на посаду представника торгівельного відділу збуту, громадянина ОСОБА_1 . Розділом 2 Статуту Позивача передбачено можливість надавати працівникам підприємства, за їх письмовою заявою грошові позики. 15.11.2019 року відповідачем, у зв`язку з необхідністю, через сімейні обставини, що склались, було написано заяву, про видачу позики в розмірі 100000,00 грн. 15.11.2019 між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір безпроцентної позики. В той же день, відповідачем в касі позивача, було отримано кошти в розмірі 100000,00 грн., про що був складений видатковий касовий ордер, в якому про отримання коштів підписався відповідач. За умовами Договору, п.3.2 передбачено, що остаточною датою повернення позики є 15.12.2019 року, проте в строк, визначений договором відповідачем борг не повернуто.
Ухвалою суду 01.06.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом ) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду від представника позивача надійшла заява, відповідно до змісту якої останній просив проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення судом заочного рішення у справі не заперечує.
ОСОБА_1 , який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в судове засідання не прибув, про причини свого неприбуття суд не повідомив, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у встановлений судом строк не подано відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ст. 280 ЦПК Україна суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про розгляд справи в заочному порядку та задоволення позовних вимог.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Судом встановлено, що 15.11.2019 року між ПП «Торговий Дім ПОЛЯКОВ» та ОСОБА_1 було укладено Договір безпроцентної позики, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти у розмірі 100000,00 грн.
Відповідно до п.3.1 Розділу 3 «Строк Позики» Договору передбачено, що строк надання позики Позичальнику становить 30 календарних днів з моменту укладання договору, що одночасно збігається з моментом отримання коштів за Договором.
За умовами Договору, п.3.2 передбачено, що остаточною датою повернення позики є 15.12.2019 року.
Відповідно до видаткового касового ордера від 15.11.2019 року ОСОБА_1 отримав кошти у розмірі 100000,00 грн.
У встановлений договором строк, Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, та отриманий кредит не погасив. Проте, 06.01.2020 року вніс в касу підприємства в якості погашення отриманого кредиту, кошти в сумі 47 000,00 грн., а 28.04.2020 року, ще 21 000,00 грн., про що свідчать прибуткові касові ордери № 1 423 та № 1 720.
Таким чином, станом на момент звернення Позивача з позовом до суду, Відповідач частково погасив наданий йому кредит сплативши 68 000,00 грн. і залишок боргу при цьому становить 32 000,00 грн.
Строк повернення позики сплив, однак в добровільному порядку Відповідач відмовляється виконати умови передбачені Договором позику, та погасити отриманий кредит в повному обсязі.
Зобов`язання позичальника, який отримав у власність грошові кошти, повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів, підпадають під регулювання розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України, яким визначені загальні положення про зобов`язання, параграфу 1 глави 71 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, яким визначені положення про договір позики.
Згідно частин першої та другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.
Згідно частин першої та другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За загальним правилом, визначеним у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив.
Відповідно до положень статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
За таких обставин будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України).
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Таким чином, за своєю суттю Договір позики про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046,1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс13 та від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14.
Оскільки в судовому засіданні встановлено, що з тексту Договору позики відповідача вбачається визнання відповідачем свого боргу, а відтак і отримання грошових коштів відповідачем, його розмір, строк та порядок їх повернення, будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання ним умов договору позики та враховуючи, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав та не повернув позивачу грошові кошти, суд вважає позовні вимоги ПП «Торговий Дім ПОЛЯКОВ» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат між сторонами вирішується за правилами ст. 141 ЦПК України.
Керуючись статтями 11, 15, 16, 192, 209, 525, 526, 533, 549, 612, 625, 1046, 1047 ЦК України, статтями 12, 13, 76-79, 81, 82, 44, 247, 258, 263-265, 280-282, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позов Приватного підприємства «Торговий Дім ПОЛЯКОВ» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Суддя: Н.Г. Таран