Справа № 627/732/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді - Каліберди В.А.,

з участю секретаря - Коломієць Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пархомівської сільською радою Краснокутського району Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що її дід ОСОБА_2 працював в КСП «Україна».

Станом на час розпаювання земель КСП «Україна» він являвся членом даного господарства. Як член даного господарства набув законне право на отримання земельної частки (паю), однак прізвище діда позивача було помилково не внесено до списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «України», в зв`язку з чим сертифікат на право на земельну частку (пай) він не отримував.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 дід позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак позивач позбавлений можливості прийняти спадщину в нотаріальному порядку в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно.

На даний час позивач виявила намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті діда ОСОБА_2 , так як відповідно до ст. 1265 ЦК України являється спадкоємцем за законом п`ятої черги, а тому прохає: поновити їй строк звернення до суду та визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 5,04 умовних кадастрових гектар із земель не витребуваних паїв КСП «Україна» в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_2 .

В судове засідання позивач не з`явилася, однак надала суду заяву про підтримання заявлених позовних вимог та про слухання справи у її відсутність.

Представник відповідача - Пархомівської сільською радою Краснокутського району Харківської області в судове засідання не з`явився, однак надав заяву, в якій проти позову ОСОБА_1 не заперечував та прохав слухати справи у відсутність представника.

Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам., сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 з 26.08.1985 року був прийнятий в члени колгоспу «Зоря комунізму», (в подальшому перейменованому в КСП «Україна»), про що свідчать архівні довідки архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 06.03.2018 №01-37/13 та від 26.09.2017 №01-36/200.

Як вбачається з відповіді Відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15.09.2017 №155/145-17, 13 листопада 1995 року за №5 в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю був зареєстрований Державний акт про право колективної власності на землю КСП «Україна» серії ХР - 18-00-000225.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на час розпаювання земель КСП «Україна» являвся членом КСП (включений в члени КСП в 1985 році) та з членів КСП не виключався (архівні довідки архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 26.09.2017 №01-36/200 та від 05.01.2018 №01-37/01), однак до списку додатку до державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Україна» Пархомівської сільської ради серії ХР - 18-00-000-225 включений не був, про що свідчить відповідь Відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15.09.2017 №155/145-17.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 набув законне право на отримання земельної частки /пай/, а також право на отримання земельної частки /паю/ з не витребуваних паїв, так як на момент розпаювання земель був членом КСП «Україна».

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 мав право на земельну частку (пай), але сертифікат про право на земельну частку (пай) він не отримував, про що свідчить відповідь Відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 06.11.2020 №500/115-20.

Відповідно до положень ч. ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку та на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування та статутом відповідного колективного підприємства.

За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

За ч. ч. 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року, при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

З відповіді відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 03.11.2017 №192/145-17 вбачається, що розмір земельної частки (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП «Україна» на території Пархомівської сільської ради становить 5,04 умовних кадастрових гектар.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 5,04 умовних кадастрових гектар із земель не витребуваних паїв КСП «Україна».

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК ( 2768-14 ). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Факт, що позивач являється онукою померлого ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про її народження, свідоцтвом про народження матері позивача ОСОБА_3 , Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, свідоцтвом про розірвання шлюбу ОСОБА_3 , копії яких маються в матеріалах справи.

Також, окрім позивача, спадкоємцем майна ОСОБА_2 є його донька, а мати позивача ОСОБА_3 , яка спадщину після смерті батька ОСОБА_2 не прийняла, на неї не претендує та не заперечує щодо видачі свідоцтва про право на спадщину онучці спадкодавця - ОСОБА_1 , тобто позивачу по справі, про що свідчить її нотаріально посвідчена заява.

Інших спадкоємців майна ОСОБА_2 немає, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 22.10.2020 року, з якої вбачається, що по параметрам запиту - ОСОБА_2 - інформація відсутня.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлого ОСОБА_2 і до складу спадкового майна входить право на земельну частку (пай).

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, ОСОБА_1 пропустила строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.73 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин.

Окрім цього, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, на підставі вищевикладеного, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов.

На підставі вищевказаного та керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 315 ЦПК України, Указом Президента України №720 від 08. 08.1995 року "Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам", п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст.ст. 328, 1216, 1265, суд -

В И Р І Ш И В :

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Позов ОСОБА_1 до Пархомівської сільською радою Краснокутського району Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 5,04 умовних кадастрових гектар із земель не витребуваних паїв КСП «Україна», розташованих на території Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, за межами населених пунктів в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Пархомівська сільська рада Краснокутського району Харківської області (місцезнаходження: вул. Євгена Лисенка № 1, с. Пархомівка, Краснокутського району, Харківської області, ).

Суддя В.А. Каліберда