Єдиний унікальний номер 235/3524/20
Номер провадження 22-ц/804/3251/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2020 року
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Мірути О.А.,
суддів: Тимченко О.О., Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 235/3524/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ Страхова компанія «ТАС», ДП Селидіввугілля, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,
за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС»
на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 серпня 2020 року (суддя Величко О.В.), повний текст виготовлено 25.08.2020 року,
В С Т А Н О В И В:
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У червні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до АТ Страхова компанія «ТАС», ДП Селидіввугілля, третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що 16.06.2017 року, приблизно об 11 годині 40 хвилин, водій службового автобусу «ЛАЗ 695Н» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ДП «Селидіввугілля», ОСОБА_3 після того, як у непередбаченому для цього місці висадив пасажира, не переконавшись у безпеці перед початком руху транспортного засобу, виїхав на проїжджу частину автодороги «Знам`янка-Луганськ-Ізварине», 399 км+ 800 м, на близькій відстані перед автомобілем ЗАЗ Sens д. н. НОМЕР_2 , який наближався позаду у попутному напрямку під керуванням ОСОБА_2 , який запобігаючи події, при наявності зустрічного легковика, зманеврував вправо, з одночасним гальмуванням, однак на правому узбіччі, автомобіль став некерованим, та попередивши справа по узбіччю автобус ЛАЗ 695Н, що продовжував рух, виїхав на проїжджу частину в заносі, перетнув всю ширину проїжджої частини, та перекинувся у лівому узбіччі, відносно попереднього напрямку руху, з одночасним наїздом на дерево. Внаслідок даної події, пасажир автомобіля ЗАЗ Sens ОСОБА_1 отримала перелом хребта та переломи грудних хребців, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а автомобіль ЗАЗ Sens д.н. НОМЕР_2 отримав значні механічні пошкодження.
Внаслідок кримінального правопорушення автомобіль ЗАЗ Sens д. н. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_2 , зазнав механічні пошкодження, які на підставі висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 20 від 14.07.2017 року становлять 114220 грн., вартість відновлювального ремонту, заподіяного власнику автомобіля ЗАЗ Sens д. н. НОМЕР_2 може становити 130230,74 грн.
ОСОБА_3 на момент ДТП на правовій підставі керував службовим автобусом ЛАЗ 695Н номерний знак НОМЕР_1 , цивільна правова відповідальність якого застрахована в АТ СГ «ТАС».
-стягнути з ДП «Селидіввугілля» та АТ СГ ТАС на користь ОСОБА_1 судові витрати, які на час подачі позову складають 5500 грн., за надання правової допомоги, та на користь ОСОБА_2 судові витрати, які на час подачі позову складають 5000 грн. за надання правової допомоги та 4000 грн. на залучення спеціаліста та оплати його автотоварознавчого дослідження.
В подальшому позивачі уточнили свої позовні вимоги (а. с. 96) та просили:
- стягнути з ДП «Селидіввугілля» та ПрАТ СГ ТАС на користь ОСОБА_1 судові витрати, які на час подачі позову складають 5500 грн., за надання правової допомоги, та на користь ОСОБА_2 судові витрати, які на час подачі позову складають 5000 грн. за надання правової допомоги та 4000 грн. на залучення спеціаліста та оплати його авто-товарознавчого дослідження.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ Страхова компанія «ТАС», ДП Селидіввугілля, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства «Селидіввугілля» та АТ СГ «ТАС» понесені судові витрати на користь ОСОБА_1 5500 грн.,( з АТ СГ «ТАС на користь ОСОБА_1 - 2894,65 грн., з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 -2596,35 грн.), з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_2 - 300 грн.
Стягнуто з АТ СГ «ТАС» на користь держави судовий збір у сумі 529,39 грн., з ДП «Селидіввугілля» - 484,79 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 недоплачений судовий збір в сумі 1685,92 грн. ( 845,12 грн. - за вимоги матеріального характеру та 840,80 грн. - за вимоги нематеріального характеру).
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
У апеляційній скарзі відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» посилається на неправильне застосування норм матеріальних права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та просить рішення суду скасувати в частині стягнення з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 50 418, 85 грн. матеріальної шкоди, 2 520,94 грн. моральної шкоди, 2 894,65 грн. судових витрат та 529,39 грн. судового збору .
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно п. 35.1., ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховку (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) - заяву про страхове відшкодування. АТ «СГ «ТАС» (приватне) діє виключно в межах норм спеціального ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який врегульовує правовідносини між Страховиком та Потерпілим.
Але, всупереч вимогам ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», станом на момент отримання ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області та позовної заяви з додатками, а саме до 23.06.2020 року, ОСОБА_1 не подала до АТ «СГ «ТАС» (приватне) заяву про виплату страхового відшкодування встановленого зразка, як це передбачено спеціальним Законом.
Крім того, на їх думку, суд безпідставно та всупереч норм чинного законодавства України, стягнув з АТ «СГ «ТАС» (приватне) матеріальну та моральну шкоду, завдану ОСОБА_1 у повному обсязі, не взявши до уваги те, що під час вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди завдано шкоду третій особі, тобто пасажиру, АТ «СГ «ТАС» (приватне), яке згідно законодавства відшкодовує лише половину нанесеної шкоди, а ОСОБА_2 , як інший учасник ДТП, або Страхова компанія «Європейський Страховий Союз» Поліс АК/3960737, яка застрахувала автомобіль Daewoo н. з. НОМЕР_3 , відшкодовує іншу половину страхового відшкодування (матеріальної та моральної шкоди), завдану ОСОБА_1
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Від інших учасників справи відзивів на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Майоров С.В. з доводами апеляційної скарги не погодився, просив її відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Вироком Красноармійського міськрайонного суду від 23.03.2020 р. ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки( а. с. 15-17).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.02.2020 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою на підставі ч. 1 ст. 46 КК України. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, закрито. ( а. с. 158-159).

Ухвалою суду від 12.02.2020 року встановлено, що своїми необережними діями, що виразились в порушенні вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості ( а. с. 152-153).

Отже, у даній дорожньо-транспортній пригоді встановлені дві винні особи ОСОБА_3 , який керував автомобілем «ЛАЗ 695Н» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом ЗАЗ Sens д. н. НОМЕР_2 .

Власником автомобіля «ЛАЗ 695Н» реєстраційний номер НОМЕР_1 є ДП «Селидіввугілля» (а. с. 19), а власником автомобіля ЗАЗ Sens реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_2 ( а. с. 12).

Цивільно-правова відповідальність ДП Селидіввугілля застрахована в АТ «СГ «ТАС», що підтверджено Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 4008045 від 30.05.2017 року( а. с. 21).

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди завдана шкода здоров`ю позивачки по справі ОСОБА_1 та матеріальна шкода майну позивача ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 внаслідок отримання травм перебувала на стаціонарному лікуванні в Мирноградській ЦМЛ в період з 16.06.2017 року по 23.06.2017 рік та нею, відповідно до наданих квитанцій , було придбано ліків на суму 2678,35 грн., та в травматологічному центрі м. Донецька на лікування витрачено 110484,94 російських рубля, що становить 47740,54 грн., а всього позивачкою ОСОБА_1 витрачено 50418,85 грн.( а. с. 61-68).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга АТ «Страхова компанія «ТАС» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що достовірно встановлена наявність вини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у порушенні ПДР, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, а саме завданням шкоди здоров`ю потерпілій ОСОБА_1 .

Щодо доводів представника ПАТ «СГ «ТАС» про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди через відсутність заяви ОСОБА_1 на виплату страхового відшкодування та пропущення останньою терміну подачі даної заяви, суд, посилаючись на ст.ст.22.1,9,22-31,35,36,37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дійшов до висновку, що звернення потерпілого до страховика із зазначеною заявою є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає права особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

При цьому суд зазначив, що при зверненні особи із заявою безпосередньо до суду, страховик має діяти відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, визнати його та сплатити страхове відшкодування.

А оскільки позивачка звернулась до суду 09.06.2020 року, а транспортна пригода мала місце 16.06.2017 року, вимоги про відшкодування матеріальної шкоди зі страхової компанії є обґрунтованими, заявленими в межах трирічного строку, а тому підлягають задоволенню в частині стягнення 50 418,85 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що оскільки третя особа ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ДП «Селидівугілля», яке є страхувальником згідно полісу № АК/4008045, вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди до АТ СГ «ТАС» у розмірі 5 відсотків страхової виплати підлягають задоволенню, тобто 2520, 94 грн. (50 418,85 грн.) підлягають задоволенню. При цьому позивачка скористалась своїм правом та звернулась до відповідача ДП «Селидівугілля».

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними, оскільки вони повністю відповідають встановленим по справі обставинам, наявним у матеріалах справи доказам та зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Так, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі і шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до положень пунктів 33.1.4., 33.3. статті 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1. статті 35).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, якщо згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування ( регламентної виплати) є не подання заяви про страхове відшкодування впродовж трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначений порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з моменту звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик має діяти відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, визнати його та сплатити страхове відшкодування, оскільки такий висновок суду першої інстанції повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.06.2019 року у справі № 465/4621/16к.

Таким чином попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика (або МТСБУ) із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

У справі, що розглядається, встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 16 червня 2017 року, а позов до суду подано в 09 червня 2020 року, тобто в межах установленого законом трирічного строку.

На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що оскільки ОСОБА_1 не звернулася до АТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування встановленого зразка та пропустила строк її подачі, встановлений спеціальним Законом України, вона втратила право на отримання суми страхового відшкодування.

З наведених вище підстав, суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнення суми зі страхової компанії не порушує прав останньої, яка наділена правом регресного звернення щодо стягнення зазначеної суми до винних осіб в дорожньо-транспортній пригоді ст.36 п. 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а право ОСОБА_1 на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена за вибором потерпілого.

Такий висновок повністю узгоджується з практикою Верховного Суду України , який відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 визначив, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на її страховика, тобто ПАТ «СГ «ТАС», крім того, оскільки цивільно правова відповідальність ДП Селидівугілля застрахована в АТ СГ «ТАС», що підтверджено Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 3 4008045 від 30.05.2017 року, позивач ОСОБА_1 скористалась своїм правом вибору боржника та пред`явила свої вимоги до відповідача ДП «Селидіввугілля».

Сторонами у справі не заперечувалось, що ПАТ «СГ «ТАС» відшкодування не виплатила.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, враховуючи положення 23 ЦК України, характер, обсяг та глибину завданих позивачу моральних страждань, порушенням звичайного ритму життя, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір завданої моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ « СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 , в розмірі 2520, 94 грн.

Стосовно доводів апелянта про те, що страхова компанія ПАТ «СГ « ТАС » не повинна сплачувати ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду у повному обсязі, оскільки ОСОБА_1 є третьою особою при скоєні ДТП, тому ОСОБА_2 , як інший учасник ДТП, або його страхова компанія «Європейський Страховий Союз» повинна відшкодовувати іншу половину страхового відшкодування завданої ОСОБА_1 , є безпідставними.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковими для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника або кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищевикладене, право потерпілої на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілі не були, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно - правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно - правова відповідальність якої застрахована, після заявлення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутись до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно - страхової відповідальності.

Обов`язкове відшкодування моральної шкоди згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України суд першої інстанції поклав на страховика, і судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, ухвалюючи рішення, він виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС».

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України») Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення суду першої інстанції, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Основні доводи відповідача наведені в апеляційній скарзі зводяться до заперечень на позов і не можуть бути підставою для скасування рішення та відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки в судовому рішенні надано повний аналіз представлених сторонами доказів, а суд апеляційної інстанції не вправі вдаватися до переоцінки цих доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам та доказам у справі. Апеляційний суд не знаходить підстав для їх переоцінки.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 серпня 2020 року.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції не підлягають компенсації.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача АТ Страхова компанія «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: О.А. Мірута

Судді: О.О. Тимченко

Я.В. Хейло

Повне судове рішення виготовлено 26.11.2020 року .

Суддя: