Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2020 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Черкаської ОДА про виселення,

встановив:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду з указаним позовом про виселення, мотивуючи свої позовні вимоги тим що, 28.01.2017 року позивач у порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність будинок, загальною площею 74.8 кв.м. житловою площею 41.2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки, від 19.03.2007 року, і посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 2375.

Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач намагався отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання у ньому ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з житлового будинку з господарчими будівлями, загальною площею 74.8 кв.м., житловою площею 41.2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , адже на підставі ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, ст. 114 Житлового кодексу УРСР передбачений виключний перелік осіб, яким надається інше житлове приміщення, до якого не можна віднести відповідача.

Позивач, посилаючись на норми законодавства, вказує, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк.

З метою досудового врегулювання спірних правовідносин, враховуючи приписи статі 40 Закону України "Про іпотеку", позивачем на адресу відповідача була направлена письмова вимога про добровільне звільнення будинку, яка була залишена без задоволення.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить суд виселити громадян ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані та проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації, стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 30.09.2020 року відповідачу був наданий строк, на подачу відзиву на позовну заяву.

Вказану ухвалу суду відповідач ОСОБА_1 отримала 15.10.2020 року, проте відзив на позовну заяву судом отримано 17.11.2020 року, тобто позивач подала відзив із порушенням 15-денного строку, встановленого в ухвалі суду про відкриття провадження у справі. Також, до відзиву позивачем надано доказ направлення копії відзиву позивачу 16.11.2020 року, тобто за день до судового засідання, тим самим позивач позбавлений права подати у визначений в ухвалі триденний строк відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач у відзиві не просила продовжити строк для подання відзиву та не вказувала причин пропуску строку для подачі відзиву на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Крім того, у відзиві відповідач просить проводити слухання справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, але враховуючи, що вказаний відзив суд до уваги не бере та не вбачає підстав для проведення судового засідання з викликом сторін, то клопотання відповідача не підлягає до задоволення.

Від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору письмові пояснення по суті позову на адресу суду не надходили.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 79354591 від 01.02.2017 р., виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим Максимом Юрійовичем, 28.01.2017 р. АТ КБ «Приватбанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 19.03.2007 року отримав у власність будинок за адресою АДРЕСА_1 .

У довідках Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 28.09.2020 року за № 3771/07-21 та від 28.12.2019 року за № 3770/02-17 зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до реєстру № 060702 та квитанції ПАТ "Укрпошта", 06.07.2020 року позивачем направлено вимогу відповідачу від 12.06.2020 року з пропозицією укласти договір оренди, а у разі не укладення договору, про звільнення приміщення вказаного будинку із одночасним зняттям із реєстраційного обліку.

Проте вимоги банку щодо звільнення відповідачем житла, зняття з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідачем задоволені не були.

Ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент звернення з вимогою до відповідача ОСОБА_3 та на момент звернення з даним позовом до суду уже була повнолітньою, але позивачем направлено вимогу про звільнення житлового приміщення лише відповідачу ОСОБА_3 . Тобто, позивачем порушено порядок, визначений ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" та не надіслано вимогу ОСОБА_2 .

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення, зазначено, що виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Системний аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців підлягають застосуванню положення ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК УРСР.

За змістом цих норм права особам, яких виселяють із жилого будинку - предмета іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

У даному випадку предмет іпотеки був придбаний за рахунок кредиту, забезпеченого вказаною іпотекою та позивач набув права власності на будинок на підставі договору іпотеки № 2375, посвідченого 19.03.2007 року приватним нотаріусом Веліковим А.І. Отже, виселення відповідача з такого житла має відбуватись без надання їй іншого постійного житла, що відповідатиме вимогам ч.2 ст.109 ЖК УРСР.

Зазначений правовий висновок відображено в постанові Верховного Суду України від 31.10.2018 р. у справі №753/12729/15-ц.

Разом з тим, позовна вимога про виселення ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки на день звернення до суду з позовом вона уже була повнолітньою, а позивач не звернувся з вимогою про виселення до неї, порушивши порядок, який встановлено у ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК УРСР. Також, ОСОБА_2 має бути окремим відповідачем у справі, так як позивач заявляє вимогу про виселення і щодо неї, але у позовній заяві не зазначає її як окремого відповідача, що відповідно до ст. 51 ЦПК України є правом позивача.

Судове рішення про виселення, яке набрало законної сили, на підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, тому позовна вимога у цій частині до задоволення не підлягає, оскільки є передчасною.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч.ч. 1-3 ст.109 ЖК УРСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 81, 89, 141 ч. 1, 263-265, 279 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає у житловому будинку по АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована у житловому будинку по АДРЕСА_1 , РНОКПП ( НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ «ПриватБанк»(юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , МФО № 305299) 2102 (дві тисячі сто дві) гривні судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. В. Морозов