КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Теремецька Н.Ф.
Єдиний унікальний номер справи № 377/83/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська атомна електростанція» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська атомна електростанція», третя особа - первинна профспілкова організація Чорнобильської АЕС, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 22 червня 1998 року по 13 січня 2020 року вона працювала на ДСП «Чорнобильська АЕС» на посаді адміністратора. 13 січня 2020 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу ДСП ЧАЕС № 239-ос від 23 грудня 2019 року та видано їй трудову книжку.

Зазначала, що її звільнення з роботи за вказаною підставою є незаконним, оскільки воно було проведено з грубим порушенням чинного трудового законодавства України.

Так, в порушення ст. 42 КЗпП України не було враховано переважне право позивача на залишенні на роботі, передбачене п.7 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих від Чорнобильської катастрофи», оскільки позивач має статус особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи, і віднесена до 1 категорії. На посаді адміністратора на ДСП ЧАЕС працювали інші працівники, які не мали переважне право на залишення на роботі при вивільненні, але були залишені відповідачем на роботі.

Позивачка вказувала, що відповідач у поданні до Первинної профспілкової організації Чорнобильської АЕС не надав обґрунтування необхідності скорочення чисельності або штату працівників та наявності змін в організації виробництва і праці, що викликає необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис підприємства. Тому Первинна профспілкова організація Чорнобильської АЕС відповідно до протоколу засідання № 27 від 19 грудня 2019 року не надала згоди на звільнення позивача, належно обґрунтувавши своє рішення.

Отже, звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України відбулося без згоди профспілкового комітету ППО ЧАЕС та без врахування переважного права на залишення її на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, що є порушенням вимог ст. ст. 42, 43 КЗпП України і підставою для її поновлення на роботі.

Враховуючи, що позивач була звільнена незаконно, то з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13 січня 2020 року по день поновлення її на роботі.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила - визнати звільнення ОСОБА_1 незаконним;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на попередній її посаді адміністратора адміністративно - господарського цеху в групі сервісного та технічного обслуговування в м. Славутич Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС»;

- стягнути з ДСП «Чорнобильська АЕС» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушенного прогулу, починаючи з 13 січня 2020 року до часу фактичного поновлення її на роботі з розрахунку 11 856 гривень 10 копійок середньомісячної заробітної плати;

- стягнути з ДСП «Чорнобильська АЕС» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 12 000 гривень.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 10 червня 2020 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 з 13 січня 2020 року на посаді адміністратора групи сервісного та технічного обслуговування в м.Славутич дільниці з санітарного прибирання, благоустрою території, ремонтно-будівельних робіт адміністративно-господарського цеху ДСП «Чорнобильська АЕС».

Стягнуто з ДСП «Чорнобильська АЕС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 січня 2020 року по 10 червня 2020 року в сумі 57 581,65 грн без урахування передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Стягнуто з ДСП «Чорнобильська АЕС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 гривень.

Стягнуто з ДСП «Чорнобильська АЕС» на користь держави судовий збір в сумі 1681,60 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач ДСП «Чорнобильська АЕС» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норма матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка ОСОБА_1 не мала переважного права на залишення на роботі як потерпіла від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, оскільки при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню.

Апелянт вказує, що кваліфікація та продуктивність праці ОСОБА_1 є нижчою, ніж у решти адміністраторів, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Позивачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу,у якому зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення встановленого законом порядку її звільнення з роботи. Вказує, що твердження відповідача про її рівень кваліфікації та продуктивності праці є суб`єктивними та недоведеними. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 22 червня 1998 року по 13 січня 2020 року працювала на ДСП ЧАЕС та, згідно з наказом № 367-ос від 30 липня 2015 року по ДСП «Чорнобильська АЕС» ОСОБА_1 з 03 серпня 2015 року була переведена на посаду адміністратора ГВ/Група сервісного обслуговування (а. с. 45).

Права та обов`язки адміністратора групи сервісного та технічного обслуговування в м. Славутич дільниці з санітарного прибирання, благоустрою території, ремонтно-будівельних робіт адміністративно-господарського цеху Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» передбачені в посадовій інструкції 23ПІ-АГЦ, затвердженій 08 жовтня 2019 року директором виконавчим ДСП «Чорнобильська АЕС» (а.с. 199-210).

Перший заступник генерального директора (з планування та експлуатації) ДСП ЧАЕС ОСОБА_3 13 вересня 2019 року прийняв наказ № 1285 «Про зміни в організації виробництва і праці» (а.с. 46-47).

Як вбачається із змісту даного наказу, підставою для його видачі стала реалізація проекту «Реконструкція будівлі офісного центру ДСП ЧАЕС у м. Славутич для розміщення персоналу», відповідно до якого створено централізований вхід до офісу ДСП ЧАЕС в м. Славутич замість входів в АК-1, АК-2, та АК-3. Як наслідок, ліквідуються три робочі місця адміністраторів групи сервісного та технічного обслуговування в м. Славутич АГЦ та організується одне робоче місце адміністратора.

Відповідно до п.1.1. цього наказу начальнику АГЦ ОСОБА_4 необхідно було спільно з ВУП підготувати проект змін штатного розпису цеху та згідно з п. 1.3 наказу надати до ВУП списки працівників, яким необхідно вручити повідомлення про зміну істотних умов праці та про припинення трудового договору в разі відмови працівника від проходження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці (п.6 ст.36 КЗпП України), про скорочення відповідних посад і, в разі відмови від переведення на іншу роботу згідно з його кваліфікацією та професією або інші роботи в підрозділах ДСП «Чорнобильська АЕС», про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України) або в зв`язку з достроковим зняттям ЧАЕС з експлуатації. При цьому необхідно дотримуватись переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (ст.42 КЗпП України).

Наказом першого заступника генерального директора (з планування та експлуатації) ДСП ЧАЕС ОСОБА_3 № 146 - ш/р від 23.09.2019 р. «Про внесення змін до штатного розпису АГЦ» виключено 10 одиниць (2 робочих місця) адміністраторів та введено 3 одиниці (3 робочих місця) прибиральника службових приміщень (зайнятий прибиранням туалетів) (а. с. 48).

ДСП ЧАЕС на виконання ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» 17 вересня 2019 року направило інформацію на адресу голови ППО ЧАЕС ОСОБА_17 за вих. № 47/13-1009 про те, що внаслідок реалізації проекту «Реконструкція будівлі офісного центру ДСП ЧАЕС у м. Славутич для розміщення персоналу» ліквідується три робочих місця адміністраторів та організується одне робоче місце, внаслідок чого планується вивільнення персоналу, який займає посади адміністраторів групи сервісного та технічного обслуговування в м. Славутич АГЦ, внаслідок чого скорочення може торкнутися 10 технічних службовців з метою проведення консультацій щодо заходів із запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень (а. с. 49).

В подальшому, 23 жовтня 2019 року, проведено Спільну нараду за участю представників Первинної профспілкової організації Чорнобильської АЕС та представників ДСП ЧАЕС (протокол № 1), на якій визначали переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників-адміністраторів групи сервісного та технічного обслуговування в м. Славутич адміністративно-господарського цеху та було затверджено Порівняльний аналіз на виконання ст. 42 КЗпП України з визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників - адміністраторів групи сервісного та технічного обслуговування в м. Славутич АГЦ, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, що здійснюються на підставі наказу від 13 вересня 2019 року № 1285 «Про зміни в організації виробництва та праці» та від 23 вересня 2019 року № 146 - ш/р «Про внесення змін до штатного розпису АГЦ» (а. с. 51 - 56).

Також встановлено, що 11 листопада 2019 року, ОСОБА_1 було вручено Попередження № 304 від 09 жовтня 2019 р. про звільнення згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, згідно з яким її було повідомлено про те, що відповідно до ст. 49 - 2 КЗпП України та наказів ДСП «Чорнобильська АЕС» від 13 вересня 2019 року № 1285 «Про зміни в організації виробництва та праці», від 23 вересня 2019 року № 146 - ш/р «Про внесення змін до штатного розпису АГЦ» її посада скорочена, та запропоновано їй переведення на одну із наявних вакантних посад: прибиральника службових приміщень (зайнятих прибиранням туалетів) з оплатою у межах 5 934 - 6 550 грн. робоче місце у м. Славутич; охоронника 3 - го розряду ВЗФЗ з посадовим окладом 6 550 грн., робоче місце у м. Славутич (оплата згідно наказу № 801 від 20 червня 2019 року).

У повідомленні також зазначено, що рішення про переведення або про відмову необхідно викласти у письмовому вигляді (у формі заяви). В разі відмови від переведення на одну із запропонованих посад з нею буде розірваний трудовий договір на підставі пункту 1 ст.40 КЗпП України (у зв`язку з достроковим зняттям Чорнобильської АЕС з експлуатації) у термін відповідно до чинного законодавства (а.с. 50).

В.о. генерального директора ДСП ЧАЕС 17 грудня 2019 року направив до Первинної профспілкової організації «Чорнобильської АЕС» подання на звільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з достроковим зняттям ЧАЕС з експлуатації ОСОБА_1 , адміністратора АГЦ з посиланням на те, що відповідно до ст. 49 - 2 КЗпП України та наказів ДСП «Чорнобильська АЕС» від 13 вересня 2019 року № 1285 «Про зміни в організації виробництва та праці», від 23 вересня 2019 року № 146 - ш/р «Про внесення змін до штатного розпису АГЦ» посаду адміністратора АГЦ скорочено. На підставі викладеного 11 листопада 2019 року ОСОБА_1 було вручено попередження № 304 від 09 жовтня 2019 року, в якому адміністрацією ДСП ЧАЕС їй було запропоновано перейти на вакантні посади: прибиральника службових приміщень (зайнятих прибиранням туалетів) з оплатою у межах 5 934 - 6 550 грн. робоче місце у м. Славутич; охоронника 3 - го розряду ВЗФЗ з посадовим окладом 6 550 грн., робоче місце у м. Славутич (оплата згідно наказу № 801 від 20 червня 2019 року). Заяву на переведення на жодну із запропонованих посад працівників не надав, тому просить надати згоду на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з достроковим зняттям ЧАЕС з експлуатації (а.с. 57).

Відповідно до Витягу з протоколу засідання профспілкового комітету ЧАЕС № 27 від 19 грудня 2019 року, який надійшов до ДСП ЧАЕС 23 грудня 2019 року, за результатами розгляду подання на звільнення адміністратора АГЦ ОСОБА_1 згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з достроковим зняттям ЧАЕС з експлуатації постановлено не надавати згоду на звільнення даного працівника за поданням в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС № 47-1351 від 17 грудня 2019 року (а. с. 58).

Наказом в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС № 239 - ос від 23 грудня 2019 року «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 звільнена 13 січня 2020 року з посади адміністратора АГЦ/ДСПБТРБР/Група сервісного та технічного обслуговування в м. Славутич у зв`язку з достроковим зняттям Чорнобильської АЕС з експлуатації на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 59).

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності і захист від незаконного звільнення.

Статтею 5-1 КЗпП України передбачено гарантії забезпечення права громадян на працю, згідно з якою держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, і про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.3 ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні судом першої інстанції, попередження про наступне вивільнення № 304 від 09 жовтня 2019 року було вручено 11 листопада 2019 року, тобто за два місця до звільнення (а.с. 50).

У вказаному попередженні ОСОБА_1 , позивачу у справі, було запропоновано дві вакантні посади: прибиральника службових приміщень (зайнятих прибиранням туалетів) та охоронника 3 розряду ВЗФЗ, від яких вона відмовилась.

Як пояснила позивачка, вказані роботи вона не може виконувати за станом здоров`я, оскільки їй протипоказана робота з токсичними речовинами.

На підтвердження цих обставин позивачем надано суду копію довідки до акту огляду МСЕК, який було проведено 25 липня 2013 року, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності безтерміново, причини інвалідності - загальне захворювання. Згідно з висновком про умови праці позивачу протипоказана робота в умовах іонізуючого випромінювання, контакт з токсичними речовинами, фізичні перевантаження (а.с. 75).

Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 827 від 17 жовтня 2019 року, видом професії і спеціальності, доступної за станом здоров`я, є посада адміністратора (а.с. 76).

Як вбачається з довідки начальника відділу управління персоналом № 47-487 від 10 червня 2020 року, в період дії попередження № 304 від 09 листопада 2019 року, яке отримала ОСОБА_1 , а саме з 11 листопада 2019 року до дати звільнення 13 січня 2020 року, інших вакантних посад з нормальними умовами праці поза зоною відчуження на ДСП ЧАЕС не існувало, оскільки ОСОБА_1 має медичні обмеження за станом здоров`я відносно роботи в умовах дії іонізуючого випромінювання (а.с. 198).

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

Як зазначено у Листі Міністерства соціальної політики України № 80/06/187-12 від 21 травня 2012 року, на який посилаються представники відповідача, для виявлення працівників з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності і кваліфікації працівників, в процесі якого, як правило, враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняному, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, що для визначення переважного права на залишенні на роботі при вивільненні працівників - адміністраторів групи сервісного та технічного обслуговування в м. Славутич адміністративно-господарського цеху була проведена 23 жовтня 2019 року спільна нарада за участю представників ДСП ЧАЕС та представника ППО ЧАЕС, на якій було затверджено порівняльний аналіз на виконання ст. 42 КЗпП України з визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників - адміністраторів групи сервісного та технічного обслуговування в м. Славутич АГЦ (а.с. 51-52).

Зі змісту порівняльного аналізу двадцяти працівників, які займали посаду адміністратора групи сервісного та технічного обслуговування в м.Славутич АГЦ вбачається, що лише напроти прізвища позивача зазначено, що у неї низька продуктивність праці за станом здоров`я (а.с. 53-56).

Крім того, представниками відповідача надано суду також аналітичні довідки обґрунтування кваліфікації та продуктивності праці працівників: ОСОБА_1 та 10 адміністраторів АГЦ, які були залишені на роботі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , список листів непрацездатності позивача за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2019 року, перелік листів непрацездатності інших адміністраторів АГЦ за зазначений період, довідку про розмір фактичного преміювання адміністраторів за 2019 рік (а.с. 151-161, 178-197).

Як вбачається із змісту вказаних аналітичних довідок, при визначенні кваліфікації позивача зазначено стаж її роботи на посаді адміністратора - 5 років та не зазначено її загальний стаж роботи на ДСП ЧАЕС, що становить згідно довідки ДСП ЧАЕС № 3183 від 13 січня 2020 року - 22 роки ( а.с. 12).

В той же час інші працівники, зокрема, ОСОБА_7 має стаж роботи 5 років, ОСОБА_15 має стаж роботи так як, і ОСОБА_1 , 22 роки, ОСОБА_11 має стаж роботи 21 рік, ОСОБА_12 має стаж роботи 16 років ( а.с. 151-160).

Відповідно до вказаних довідок, як і інші працівники, ОСОБА_1 відповідально ставиться до своїх обов`язків, зауважень по виконаним роботам вона немала, підвищення кваліфікації не проводилось, дисциплінарних стягнень немала, прогулів не було, відпусток без збереження заробітної плати не було.

В той же час в аналітичній довідці відносно ОСОБА_1 поряд з тим, що зауважень по виконаній роботі вона немала, відповідально ставиться до своїх обов`язків, дисциплінарних стягнень немала, зазначено, що вона не здатна до самоосвіти, додаткові завдання виконує не уважно, розгублено орієнтується для виконання завдань керівництва, потребує додаткового контролю та перевірки якості роботи.

При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, на яких ґрунтуються такі висновки, відображені у довідках.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції та у апеляційній скарзі, посилаючись на низьку продуктивність праці позивача, представники відповідача вказали на кількість днів непрацездатності ОСОБА_1 за період з 11 листопада 2014 року по 31 грудня 2019 року, що становить 134 дні, та отримання за 2019 рік позивачем премії в меншому розмірі ніж інші працівники - адміністратори групи сервісного та технічного обслуговування в м. Славутич АГЦ.

Як видно із м матеріалів справи, в 2014 році тривалість перебування ОСОБА_1 на лікарняному, відповідно до листка непрацездатності становить 3 календарні дні, в 2015 році - 18, в 2016 році - 13, в 2017 році - 20, в 2018 році - 53, в 2019 році - 27 календарних днів (а.с. 178).

Слід зазначити, що інші працівники - адміністратори групи сервісного та технічного обслуговування в м. Славутич АГЦ також періодично перебували на лікарняному, зокрема, ОСОБА_12 - 25 календарних днів за вказаний вище період, ОСОБА_14 - 38 календарних днів, ОСОБА_16 - 41 календарний день (а.с. 190, 192, 194).

Відповідно до довідки про розмір річного фактичного преміювання адміністраторів АГЦ за 2019 рік ОСОБА_1 отримала премію в розмірі 6932,17 гривень, ОСОБА_11 - 8684,30 гривень, ОСОБА_6 -7987,68 гривень, ОСОБА_13 - 7395,61 гривень, ОСОБА_12 -7142,44 гривень, ОСОБА_16 -7140,06 гривень, ОСОБА_7 -7356,94 гривень (а.с. 197).

Відповідно до п.2.2 розділу 2 Положення про преміювання за підсумками роботи за місяць персоналу ДСП ЧАЕС, який є додатком 6-7 до Колективного договору ДСП ЧАЕС, премія за підсумками роботи за місяць передбачена системою оплати праці, не є заходом заохочення та пов`язана з належним виконанням виробничих завдань та функцій (а.с. 213).

Як зазначено у п.3.1 вказаного Положення, базова премія нараховується відповідно до наказу про преміювання за виконання основного показника та за якісне виконання обов`язків, передбачених посадовою (робочою) інструкцією, за відсутності порушень трудової дисципліни.

За змістом п.3.2 Положення базова премія нараховується за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.4 Положення працівникам ДСП ЧАЕС нараховується премія із фонду керівника підрозділу.

За правилом п.4.1 Положення фонд керівника підрозділу передбачається для преміювання окремих працівників підрозділу, які досягли у звітному місяці високих виробничих показників.

Слід зазначити, що надана представниками відповідача довідка про розмір річного фактичного преміювання адміністраторів АГЦ за 2019 рік, що включає в себе як базову премію, так і премію із фонду керівника підрозділу, сама по собі не містить даних про те, яка саме премія і в якому розмірі була нарахована за кожний місяць як ОСОБА_1 , так і іншим працівникам, і такі докази представниками відповідача в судовому засіданні надані не були.

Отже, переконливих аргументів та доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 в 2019 році отримала премію в розмірі меншому, ніж інші працівники - адміністратори АГЦ в зв`язку з тим, що мала низьку продуктивність праці, відповідач суду не надав.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які в своїй сукупності дають можливість зробити об`єктивний висновок щодо кваліфікації та продуктивності праці порівнюваних відповідачем працівників, що займають однакову посаду. При цьому, аналітичні довідки, на які посилається відповідач в обґрунтування своєї позиції щодо кваліфікації та продуктивності праці позивачки, не містять достатньо об`єктивної інформації для висновків про низьку продуктивність праці та недостатню кваліфікацію.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач порушив вимоги ст.42 КЗпП України, оскільки належним чином не проаналізував переважне право на залишенні на роботі позивача при вивільненні її у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а висновки про низьку продуктивність праці позивача належними доказами не підтверджені. зокрема, не надано доказів того, що інші працівники виконували значно більший обсяг робіт порівняно з нею, чи видавались накази відносно них про преміювання за високі показники у роботі.

Крім того, не враховано положення пункту 7 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким передбачено, що особи віднесені до категорії 1, мають переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування, хоча позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с. 17).

Відповідно до п. «а» ч.2 ст.9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Україною 04 лютого 1994 року та набрала чинності для України 16 травня 1995 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці.

Згідно із ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки звільнення позивачки згідно з п.1 ст.40 КЗпП України відбулося без законної підстави, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поновлення ОСОБА_1 з 13 січня 2020 року на посаді адміністратора групи сервісного та технічного обслуговування в м. Славутич дільниці з санітарного прибирання, благоустрою території, ремонтно-будівельних робіт адміністративно-господарського цеху ДСП «Чорнобильська АЕС».

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно із п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема, в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п.8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Як вбачається з довідки ДСП ЧАЕС № 47-494 від 10 червня 2020 року, згідно з виробничим графіком № 6 підсумованого обліку робочого часу адміністраторів АГЦ на 2020 рік за зміною № 3 встановлено з 14 січня -94 години, у лютому 157 годин, у березні -171 година, у квітні -164 години, у травні -168 годин та по 10 червня -51 година робочого часу (а.с. 211).

Згідно з довідкою ДСП ЧАЕС № 328 від 01 червня 2020 року середньогодинна заробітна плата адміністратора ДСП «Чорнобильська АЕС» ОСОБА_1 на день її звільнення, обчислена відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, становить 71,53 гривень (а.с. 176).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача обчислюється з 14 січня 2020 року, в зв`язку з цим позов підлягає частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що 13 січня 2020 року як останній робочий день, було оплачено позивачу, та вимушений прогул розпочався з 14 січня 2020 року і по день ухвалення рішення суду, тобто по 10 червня 2020 року. Кількість робочих годин за період вимушеного прогулу становить згідно наданої довідки - 805 годин, тоді середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується наступним чином: 71 гривня 53 копійки (середньогодинна заробітна плата) х 805 (кількість робочих годин вимушеного прогулу за період з 14 січня 2020 року по 10 червня 2020 року) = 57 581 гривня 65 копійок.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 57581,65 грн, з якого необхідно під час виплати здійснити відрахування передбачених законодавством податків та обов`язкових платежів.

Доводи апеляційної скарги є тотожними доводам відзиву на позовну заяву, належну оцінку яким надав суд першої інстанції, і не спростовують висновків суду. Посилання апелянта на відсутність підстав для урахування переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі як потерпілої від Чорнобильської катастрофи 1 категорії оцінюються колегією суддів критично, оскільки відповідач не довів належними та допустимими доказами, що кваліфікація та продуктивність праці позивачки є нижчою, ніж у інших працівників.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку ,що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись ст.ст. 141, 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська атомна електростанція» залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 24 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді