н/п 2/490/4093/2020
Справа 490/8192/20

Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

21 листопада 2020 року місто Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкова Н.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 06.09.2006 року між ним та ПАТ «Кредитпромбанк» укладено Кредитний договір №03/1/272/06-G, за умовами якого відповідач надав грошові кошти в сумі 69300,00 дол. США на 120 місяців. Посилаючись на норми ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач вважає, що при укладенні вказаного договору були порушені його права як споживача, а тому просить суд визнати Кредитний Договір №03/1/272/06-G від 06.09.2006 року недійсним.

За відомостями Електронного реєстру територіальної громади міста Миколаєва, позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для обґрунтування підстав застосування ч.5 ст.28 ЦПК України щодо альтернативної підсудності позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права саме споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Уст.4Закону України «Про захист прав споживачів» визначено основні права громадян як споживачів. Відповідно до положеньст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Згідност.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положеннямист.3 Закону України "Про споживче кредитування"визначено, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування. Цей Закон не поширюється на, зокрема, договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

Тобто, згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

З долучених до позову документів вбачається, що 06.09.2006 року між ним та ПАТ «Кредитпромбанк» укладено Кредитний договір №03/1/272/06-G, за умовами якого відповідач надав грошові кошти в сумі 69300,00 дол. США на 120 місяців. Сторонами також погоджено розмір процентів за користування коштами.

За таких обставин, вказаний кредитний договір від 06.09.2006 року не є договором про надання споживчого кредиту, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про захист прав споживачів", і як наслідок визначення підсудності справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача в порядку ч.5ст.28 ЦПК України.

Посилання скаржника на позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у Постанові від 21.03.2018 року у справі № 14-57цс18 є безґрунтовними, оскільки суть спору у зазначеній справі - стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з матеріалів справи, місцезнаходженням відповідачів ПАТ «Дельта Банк`є: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-б, та ТОВ «Укрдебт Плюс» є: 04073, м. Київ, просп. Московський, 28-А.

Підстав, які б згідно ст. 28 ЦПК України дозволили позивачу обирати підсудність з урахуванням спору, який виник у сторін, суд не вбачає.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 9 ст. 187 ЦПК України встановлено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Дотриманням судами процесуальних норм інституту підсудності означає дотримання положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи, що місцезнаходженням відповідача ПАТ «Дельта Банк» є: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-б, тому справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Печерського районного суду м. Києва, з огляду на це суд вважає за необхідне передати матеріали позовної заяви на розгляд до цього суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.27, 31, 32, 187, 353, 354 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності договору передати для розгляду за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.П. Черенкова