Постанова

Іменем України

18 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 303/7289/17

провадження № 61-20995св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

Штелик С. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2018 року у складі судді Куцкір Ю. Ю. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 поширив негативну та недостовірну інформацію про позивача в мережі Інтернет на своїй сторінці у Фейсбук за інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 де розмістив статтю під назвою «Это для запорожцев» наступного змісту (далі - цитація мовою оригіналу із дотриманням пунктуації та орфографії автора):

«Я долго не замечал, сбежавшего из Украины во время Майдана, ликеро-водочного ОСОБА_1 , не обращал внимание на жалкие выпады его карманных бессовестных «журналистов», на радио-клевету. Он остановился в своём развитии в той криминальной реальности, в которой существует любой российский бизнесмен: изнасилованный властью и сам, в свою очередь, насилующий слабых. Он гавкал на меня все последние годы, но теперь что-то зачастил. И я чувствую, что людям стоит напомнить о нем. Он как раз написал, какой я никчемный, что я «ничего в жизни не создал», видимо намекая, что он успешен и создал многое, и я решил прояснить. Не ответить - много чести отвечать этому ничтожеству - а напомнить тем, кто заглядывает в мою ленту о том, кто и что создал.

Когда я с друзьями 22 года назад, создавал в Запорожье пекарню Урожай - он торговал в киосках водкой и сигаретами. Когда мы в 1996 строили фабрику производства кухонь и шкафов Испанский дом - он торговал водкой и сигаретами. А мы пекли хлеб и создавали тысячи хороших кухонь, которые людям служат до сих пор. Когда мы запускали одно из первых в Украине производств пластиковых окон Харвест - он лез рыться на заводские отвалы. Под «крышей» Григоришина.

Мы в начале 2000-х строили самые большие в Украине здания, открывали новые цеха - алюминиевых конструкций, запускали новые технологии инженерных коммуникаций, а он в это время «кидал» на свалке ОСОБА_5 и уходил под крыло ОСОБА_6 . Все так же рылся на отвалах, бок о бок с тем же ОСОБА_7 и прочими криминальными «бизнесменами».

Там он «нарыл» себе денег на ликероводочный завод, построенный его бывшим партнером ОСОБА_8 , которого он потом кинул (как и всех, с кем начинал бизнес).

Об этом я узнал не сразу, а многие в Запорожье не знают и до сих пор. С виду он был харизматичный бизнесмен и «сильный лидер».

Первый звоночек прозвонил, когда в 2004-м на запорожском Майдане его люди раздавали с одного грузовика оранжевые знамёна, а с другого - бело-голубые. У него тогда была отмазка: «надо кормить большую компанию, нельзя рисковать». Я понял позже, что все гадости в нашей стране совершаются именно с такими словами: «пойми - у меня семья [компания, дети], мне нельзя рисковать».

Когда мы в 2004-м помогали команде запорожских инженеров создавать колоссальное предприятие Энергомашинжиниринг - производителя огромных заводских фильтров газоочистки - ОСОБА_1 позвали в совладельцы, подарив ему 15% абсолютно безвозмездно - только потому, что у него была большая банда. «Служба безопасности». Для защиты. Мы были очень наивны. Сами позвали - думали, что мы с ним «друзья».

Потом он решил забрать это предприятие полностью под свой контроль, а я его не поддержал, поэтому был переведен в лагерь врагов. Дальше он рейдернул Энергомашинжиниринг и, не умея управлять, разорил его. Рыть, разорять, разрушать и совсем не создавать - получалось у ОСОБА_1 лучше, чем что-либо. С тех пор он начал войну против меня и моих бизнесов и нам уже было не до создания новых проектов - спасти бы имеющиеся. В 2007 он оплатил банду донецких сбушников вместе с налоговиками, которые сфабриковали против моих фирм уголовные дела. Он оплачивал маски-шоу на моих предприятиях, разоряя и уничтожая их. Нас грабили донецкие бандиты в погонах, а он сопровождал эти ограбления медийной поддержкой. Его собственные бандиты тиранили нас имитациями захвата наших предприятий по ночам, запугивали милицию, приезжавшую на эти вызовы. Он тиранил нас всеми способами - от сотен нелепых судебных исков до забрасываний пакетов со ртутью в наши цеха.

У нас отобрали почти все деньги. Мы потеряли клиентов. Выжили с трудом. Ему очень нравилось быть «страшным бандитом». Получал удовольствие от своего садизма.

Все для него в корне поменялось, когда в 2010 к власти пришли настоящие бандиты. Но сейчас не об этом, (эту историю напишу в следующий раз).

Для нас с приходом настоящих бандитов, все оставалось почти по прежнему - нас потихоньку (а иногда и по-крупному) доили, но так, чтобы не умерли окончательно. Ничего нового все также не было смысла создавать. Только ОСОБА_1 больше никого в Запорожье не мог тиранить, его лишили этих возможностей. Теперь право на тиранию перешло к официальной власти. И если большинство бизнесменов почувствовали это на себе только с приходом ОСОБА_11 , то мы - намного раньше и гораздо циничнее. Потому что у «новых» стояла задача отбирать деньги, а у

ОСОБА_1 - уничтожить наш бизнес.

Создавать новое мы начали после победы Майдана . Вместо импортирования кофе мы построили новую современную фабрику по обжариванию кофе. В Запорожье. Запустили новый проект по производству мебели - в Запорожье. Новый проект велокофеен Isla Brew Вike, стартовавший в Запорожье и уже набирающий популярности по стране.

И я буду продолжать создавать в своей стране бизнесы и верить в ее будущее. И помогать другим создавать. А он здесь стремится только разрушать. А создаёт он свои алкогольные фабрики в России. Продаёт там своё пойло. Проводит фестивали в оккупированном Крыму . А потом еще приезжает в Запорожье и призывает молодежь уезжать отсюда.

Черняку придётся понять - нас много и мы тут на своей земле. А для него эта земля чужая».

07 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_3 перепостила негативну та недостовірну інформацію про позивача у своєму блозі в мережі Інтернет за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 та розмістила статтю під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_3 », аналогічного змісту, що і відповідач ОСОБА_2 .

На думку позивача, у вказаній статті відповідачі в ствердній формі повідомили необмеженому колу інтернет-користувачів негативну і недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 , якає недостовірною, порушує особисті немайнові права позивача, порочить його честь, гідність та ділову репутацію, чим завдано моральної шкоди.

У зв`язку з зазначеним, просив суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, поширену

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме:

- ОСОБА_1 підкуповує журналістів із метою розповсюдження недостовірної інформації відносно ОСОБА_2 ;

- ОСОБА_1 займається бізнесом у Росії;

- ОСОБА_1 займався незаконним збагаченням шляхом розбирання заводських відвалів;

- ОСОБА_1 має зв`язки з кримінальним світом;

- ОСОБА_1 за рахунок незаконного збагачення шляхом розбирання заводських відвалів придбав лікеро-горілчаний завод;

- ОСОБА_1 захопив рейдерським шляхом підприємство «Енергомашінжинірінг»;

- ОСОБА_1 в 2007 році сплатив працівникам СБУ та податківцям кошти для порушення кримінальних справ відносно компаній ОСОБА_2 ;

- ОСОБА_1 має відношення до організованої злочинності;

- ОСОБА_1 здійснював закидування підрозділів підприємства ОСОБА_2 пакетами з ртуттю;

- ОСОБА_1 будує лікеро-горілчані заводи в Росії.

Також просив зобов`язати відповідачів спростувати зазначену інформацію шляхом публікації резолютивної частини рішення суду не пізніше одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили, заборонити відповідачам розповсюджувати будь-яким чином негативну, недостовірну та таку, що принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн із відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 червня 2018 року позов задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на сторінці у соціальній мережі Facebook за інтернет-адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 а також поширену ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у мережі інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_5 а саме:

- ОСОБА_1 підкуповує журналістів із метою розповсюдження недостовірної інформації відносно ОСОБА_2 ;

- ОСОБА_1 займається бізнесом у Росії;

- ОСОБА_1 займався незаконним збагаченням шляхом розбирання заводських відвалів;

- ОСОБА_1 має зв`язки з кримінальним світом;

- ОСОБА_1 за рахунок незаконного збагачення шляхом розбирання заводських відвалів придбав лікеро-горілчаний завод;

- ОСОБА_1 захопив рейдерським шляхом підприємство Енергомашінжинірінг;

- ОСОБА_1 в 2007 році сплатив працівникам СБУ та податківцям кошти для порушення кримінальних справ відносно компаній ОСОБА_2 ;

- ОСОБА_1 має відношення до організованої злочинності;

- ОСОБА_1 здійснював закидування підрозділів підприємства ОСОБА_2 пакетами з ртуттю;

- ОСОБА_1 будує лікеро-горілчані заводи в Росії.

Зобов`язано ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, поширену ним на сторінці у соціальній мережі Facebook за інтернет-адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 шляхом публікації резолютивної частини рішення суду в цій справі на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook за інтернет-адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 не пізніше місяця із дня набрання судовим рішенням законної сили. Спростування повинно мати посилання на рішення суду, дату його винесення, а також мати заголовок наступного змісту: «Спростування негативної і недостовірної інформації стосовно ОСОБА_1 ». Текст спростування не має містити зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок ОСОБА_2 та/або будь-яких осіб.

Зобов`язано ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію, поширену в мережі інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_5 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », шляхом публікації резолютивної частини рішення суду в цій справі в мережі інтернет на веб-сайті https://chemyakevgenii.blogspot.com не пізніше одного місяця з дня набрання судовим рішення законної сили. Спростування повинно мати посилання на рішення суду, дату його винесення, а також мати заголовок наступного змісту: «Спростування негативної і недостовірної інформації стосовно ОСОБА_1 ». Текст спростування не має містити зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок від імені ОСОБА_3 та/або будь-яких інших осіб.

Заборонено ОСОБА_2 і ОСОБА_3 розповсюджувати будь-яким чином (по телебаченню, в пресі, по радіо, в мережі Інтернет, у зовнішній рекламі, в місцях публічного розповсюдження інформації, в інтерв`ю, в розмовах з будь-якими особами, тощо) негативну, недостовірну та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 наступну інформацію:

- ОСОБА_1 підкуповує журналістів з метою розповсюдження недостовірної інформації відносно ОСОБА_2 ;

- ОСОБА_1 займається бізнесом у Росії;

- ОСОБА_1 займався незаконним збагаченням шляхом розбирання заводських відвалів;

- ОСОБА_1 має зв`язки з кримінальним світом;

- ОСОБА_1 за рахунок незаконного збагачення шляхом розбирання заводських відвалів придбав лікеро-горілчаний завод;

- ОСОБА_1 захопив рейдерським шляхом підприємство Енергомашінжинірінг;

- ОСОБА_1 в 2007 році сплатив працівникам СБУ та податківцям кошти для порушення кримінальних справ відносно компаній ОСОБА_2 ;

- ОСОБА_1 має відношення до організованої злочинності;

- ОСОБА_1 здійснював закидування підрозділів підприємства ОСОБА_2 пакетами з ртуттю;

- ОСОБА_1 будує лікеро-горілчані заводи в Росії.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що жоден факт, який викладено у статті відповідачів, не підтверджений належними та допустимими доказами. Поширення такої інформації ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивача, створює та принижує оцінку його діяльності з боку громадськості та суспільства, породжує сумніви щодо дотримання ним моральних та правових норм. Зазначене, на думку суду, завдало позивачу моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 червня 2018 року в частині відшкодування моральної шкоди змінено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 25 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для спростування недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, апеляційний суд вважав, що через неналежне обґрунтування розміру моральної шкоди, стягнутої із відповідача на користь позивача, рішення у цій частині належить змінити. З урахуванням характеру порушення права, протиправну поведінку відповідача, інші обставини, що мають значення, особу як позивача, так і відповідача, розмір моральної шкоди, на думку апеляційного суду, необхідно зменшити до 25 000,00 грн, оскільки саме такий розмір у відшкодування моральної шкоди буде справедливим і повністю відповідатиме характеру заподіяння позивачеві шкоди його особистим немайновим правам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, підписану представником ОСОБА_14 , на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2018 року та на постанову Закарпатського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У січні 2020 року справу № 303/7289/17 передано до Верховного Суду.

У червні 2020 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про передачу справи № 303/7289/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики щодо спростування не дослівної інформації, а інтерпретації викладеного.

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно не дослідили обставини, що мають значення для справи, не надали належної оцінки доказам, необґрунтовано відхилили клопотання відповідача про огляд доказів. У оскаржуваних судових рішеннях суди посилалися на інформацію, викладену в мережі Інтернет із дослідженням паперової копії, проте безпосередньо не пересвідчилися в наявності доказу та не досліджували його, що свідчить про порушення судами статті 85 ЦПК України.

Зазначене порушення є суттєвим, оскільки прохальна частина позову не відповідає інформації, поширеній у мережі Інтернет, тобто позивач просив визнати недостовірною інформацію, яку відповідач не поширював, і яка є власною інтерпретацією написаного на сторінці у Фейсбук.

Суди не звернули уваги на те, що позивач, зловживаючи процесуальними правами, з метою зміни підсудності зазначив співвідповідачем ОСОБА_3 , і така зміна територіальної підсудності щодо ОСОБА_2 є систематичною, а тому справа підлягає передачі на новий розгляд до суду за місцезнаходженням ОСОБА_2 .

Доводи інших учасників справи

У січні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , підписаний представником ОСОБА_15 , у якому просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Відзив мотивовано безпідставністю доводів касаційної скарги, оскільки законом не визначено, що спростуванню підлягають дослівні твердження, а не інтерпретація написаного, тому позивач використав своє право на визначення способу захисту, який не суперечить закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 поширив у мережі Інтернет на своїй сторінці у Фейсбук за інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 », наступного змісту (далі - цитація мовою оригіналу із дотриманням пунктуації та орфографії автора):

«Я долго не замечал, сбежавшего из Украины во время Майдана, ликеро-водочного ОСОБА_1 , не обращал внимание на жалкие выпады его карманных бессовестных «журналистов», на радио-клевету. Он остановился в своём развитии в той криминальной реальности, в которой существует любой российский бизнесмен: изнасилованный властью и сам, в свою очередь, насилующий слабых. Он гавкал на меня все последние годы, но теперь что-то зачастил. И я чувствую, что людям стоит напомнить о нем. Он как раз написал, какой я никчемный, что я «ничего в жизни не создал», видимо намекая, что он успешен и создал многое, и я решил прояснить. Не ответить - много чести отвечать этому ничтожеству - а напомнить тем, кто заглядывает в мою ленту о том, кто и что создал.

Когда я с друзьями 22 года назад, создавал в Запорожье пекарню Урожай - он торговал в киосках водкой и сигаретами. Когда мы в 1996 строили фабрику производства кухонь и шкафов Испанский дом - он торговал водкой и сигаретами. А мы пекли хлеб и создавали тысячи хороших кухонь, которые людям служат до сих пор. Когда мы запускали одно из первых в Украине производств пластиковых окон Харвест - он лез рыться на заводские отвалы. Под «крышей» Григоришина.

Мы в начале 2000-х строили самые большие в Украине здания, открывали новые цеха - алюминиевых конструкций, запускали новые технологии инженерных коммуникаций, а он в это время «кидал» на свалке ОСОБА_5 и уходил под крыло ОСОБА_6 . Все так же рылся на отвалах, бок о бок с тем же ОСОБА_7 и прочими криминальными «бизнесменами».

Там он «нарыл» себе денег на ликероводочный завод, построенный его бывшим партнером ОСОБА_8 , которого он потом кинул (как и всех, с кем начинал бизнес).

Об этом я узнал не сразу, а многие в Запорожье не знают и до сих пор. С виду он был харизматичный бизнесмен и «сильный лидер».

Первый звоночек прозвонил, когда в 2004-м на запорожском Майдане его люди раздавали с одного грузовика оранжевые знамёна, а с другого - бело-голубые. У него тогда была отмазка: «надо кормить большую компанию, нельзя рисковать». Я понял позже, что все гадости в нашей стране совершаются именно с такими словами: «пойми - у меня семья [компания, дети], мне нельзя рисковать».

Когда мы в 2004-м помогали команде запорожских инженеров создавать колоссальное предприятие Энергомашинжиниринг - производителя огромных заводских фильтров газоочистки - ОСОБА_1 позвали в совладельцы, подарив ему 15% абсолютно безвозмездно - только потому, что у него была большая банда. «Служба безопасности». Для защиты. Мы были очень наивны. Сами позвали - думали, что мы с ним «друзья».

Потом он решил забрать это предприятие полностью под свой контроль, а я его не поддержал, поэтому был переведен в лагерь врагов. Дальше он рейдернул Энергомашинжиниринг и, не умея управлять, разорил его. Рыть, разорять, разрушать и совсем не создавать - получалось у ОСОБА_1 лучше, чем что-либо. С тех пор он начал войну против меня и моих бизнесов и нам уже было не до создания новых проектов - спасти бы имеющиеся. В 2007 он оплатил банду донецких сбушников вместе с налоговиками, которые сфабриковали против моих фирм уголовные дела. Он оплачивал маски-шоу на моих предприятиях, разоряя и уничтожая их. Нас грабили донецкие бандиты в погонах, а он сопровождал эти ограбления медийной поддержкой. Его собственные бандиты тиранили нас имитациями захвата наших предприятий по ночам, запугивали милицию, приезжавшую на эти вызовы. Он тиранил нас всеми способами - от сотен нелепых судебных исков до забрасываний пакетов со ртутью в наши цеха.

У нас отобрали почти все деньги. Мы потеряли клиентов. Выжили с трудом. Ему очень нравилось быть «страшным бандитом». Получал удовольствие от своего садизма.

Все для него в корне поменялось, когда в 2010 к власти пришли настоящие бандиты. Но сейчас не об этом, (эту историю напишу в следующий раз).

Для нас с приходом настоящих бандитов, все оставалось почти по прежнему - нас потихоньку (а иногда и по-крупному) доили, но так, чтобы не умерли окончательно. Ничего нового все также не было смысла создавать. Только ОСОБА_1 больше никого в Запорожье не мог тиранить, его лишили этих возможностей. Теперь право на тиранию перешло к официальной власти. И если большинство бизнесменов почувствовали это на себе только с приходом ОСОБА_11 , то мы - намного раньше и гораздо циничнее. Потому что у «новых» стояла задача отбирать деньги, а у

ОСОБА_1 - уничтожить наш бизнес.

Создавать новое мы начали после победы Майдана . Вместо импортирования кофе мы построили новую современную фабрику по обжариванию кофе. В Запорожье. Запустили новый проект по производству мебели - в Запорожье. Новый проект велокофеен Isla Brew Вike, стартовавший в Запорожье и уже набирающий популярности по стране.

И я буду продолжать создавать в своей стране бизнесы и верить в ее будущее. И помогать другим создавать. А он здесь стремится только разрушать. А создаёт он свои алкогольные фабрики в России. Продаёт там своё пойло. Проводит фестивали в оккупированном Крыму. А потом еще приезжает в Запорожье и призывает молодежь уезжать отсюда.

Черняку придётся понять - нас много и мы тут на своей земле. А для него эта земля чужая».

На підтвердження високого рівня ділової репутації ОСОБА_1 надано копію Довідки серії ААА №0136586 № про те, що станом на

30 червня 2017 року ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а. с.10, т. 1); копію листа Національного заповідника «Хортиця» №419 від 13 червня 2012 року (а.с.11, т. 1); копію Сертифіката, виданого Благодійним фондом «Патріот Запоріжжя» 06-07 травня 2010 року у м. Львові (а.с.13, т. 1); копію подяки Запорізької обласної молодіжної громадської організації «Молодіжна поліцейська академія» (а.с.14 ,т. 1); копію подяки Фонду підтримки молодіжного та олімпійського плавання (а.с. 15,17, т. 1); копію диплома благодійного фонду «Патріот Запоріжжя» (а.с.16, т. 1); копію диплома ЗБФ «Патріот Запоріжжя» (а.с.18 ,т. 1); копію листа Міжнародної комерційної телерадіокомпанії (IСТV) (а.с.19, т. 1); копію протоколу загальних зборів членів Благодійного фонду «Патріот Запоріжжя» від 01 серпня 2007 року (а.с.20, т. 1); копію Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Благодійного фонду «Патріот Запоріжжя» (а.с. 21, т. 1); статті з інтернет сайту (а.с. 22-33, т. 1).

Відповідно до копії висновку експертного дослідження спеціаліста з комп`ютерної техніки та програмних продуктів від 16 листопада 2017 року встановлено, зокрема, що на момент проведення відповідного дослідження веб-сторінки знаходилися у вільному доступі у глобальній мережі Інтернет, вільно відкривалися для перегляду. (а.с.111-130, т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»

№ 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, врахувавши аргументи, викладені у відзиві, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Оскаржувані судові рішення не відповідають вказаним вимогам закону.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

З позиції правової природи, право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя.

Колегія суддів наголошує на важливості права кожної людини на приватність і права на свободу вираження поглядів як основи демократичного суспільства. Ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність.

Згідно зі статтею 201 ЦК України (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширенняпро неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі

№ 904/4494/18 зроблено правовий висновок такого змісту: при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час, як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак в цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів.

Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

Крім того, у пункті 21 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 лютого

2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати, зокрема, рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

У зазначеній Резолюції визначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Системний аналіз зазначених норм права з урахуванням релевантної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію особи, може бути визнана лише сама така інформація, висловлена чи написана відповідачем у цій категорії справ. Тобто, предметом спору у цій категорії справ є спірна інформація, що передається дослівним цитуванням (без редагування, корегування, власного розуміння позивача).

Тобто, конкретно висловлена особою інформація (сказана, написана, надрукована в ЗМІ) повинна бути предметом дослідження та правового аналізу у справах про захист честі, гідності і ділової репутації. Саме сказані висловлювання відповідачем, тобто дослівне твердження, досліджуються на предмет оціночності суджень із урахуванням вживаних особою слів та виразів із використанням мовно-стилістичних засобів.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач

ОСОБА_2 у мережі Інтернет розповсюдив про нього недостовірну інформацію, яка принижує його честь, гідність і ділову репутацію. При цьому, позивач посилався на статтю в мережі Фейсбук, проте просив визнати недостовірною та спростувати не конкретні цитати зі статті чи статтю в цілому, а окремі вислови, які є його власною оцінкою та інтерпретацією.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Суд не вправі зобов`язувати відповідача спростувати ту інформацію, яка ним особисто не була висловлена.

Суди першої та апеляційної інстанцій на зазначене належної правової уваги не звернули, а тому висновок судів про те, що інформація не містить оціночних суджень та є такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача не може вважатися законним, оскільки судами надано правову оцінку твердженням самого позивача, прямі цитати з тексту судами не досліджувалися на предмет їх ствердності або припущення, не вирішувалося питання, чи висловлені в Інтернет-мережі слова

ОСОБА_2 є негативними, недостовірними, не досліджено текст в цілому щодо його смислового навантаження та оціночності суджень у ньому.

Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З аналізу наведених норм процесуального права колегія суддів Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію правовідносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Встановивши, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом про захист честі, гідності і ділової репутації, як на підставу позову посилався на розміщену в мережі Інтернет на сторінці у Фейсбук за інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 », проте просив визнати недостовірною не цю статтю чи окремі її цитати, а власне інтерпретування прочитаного, суд першої інстанції, у порушення норм процесуального права, не уточнив позовних вимог позивача та надав правову оцінку на предмет недостовірності інформації, викладеній у прохальній частині позовної заяви, а не викладеній у зазначеній статті, опублікованій ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції на зазначене також не звернув належної уваги, не надав оцінки доводам апеляційної скарги, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку про скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого суду необхідно визначитися з предметом та підставами позову та дослідити на предмет оціночності і недостовірності твердження, висловлені безпосередньо відповідачем.

Разом із тим, колегія суддів відхиляє посилання касаційної скарги про порушення судами територіальної підсудності, оскільки позов подано до суду за місцем проживання одного із відповідачів відповідно до положень частини п`ятнадцятої статті 28 ЦПК України за вибором позивача.

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Клопотання про направлення справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиною правозастосовної практики.

Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, із обґрунтуванням підстав, визначених у частині п`ятій статті 403 цього Кодексу.

Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

ОСОБА_2 у клопотанні не наведено, у чому саме полягає виключна правова проблема у цій справі, аналіз судової практики не свідчить про наявність протилежних і суперечливих судових рішень та глибоких і довгострокових розбіжностей у судовій практиці у справах із аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами. Посилання клопотання про відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм права у спірних правовідносинах є безпідставним.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не встановила достатніх та обґрунтованих підстав для направлення справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції, а тому немає підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження

№ 61-61-39028св18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а тому, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд

є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи судами не встановлені, судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими та в силу положень статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалено без додержанням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 12 червня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду

від 31 жовтня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

С. П. Штелик