Ухвала

Іменем України

04 листопада2020 року

м. Київ

справа № 615/559/18

провадження № 61-15127св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Карпенко С. О., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Фермерське господарство «Фортуна 2017»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» на рішення Валківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2019 року в складі судді Токмакової А. П. та постанову Харківського апеляційного суду від 24 червня 2019 року в складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя» (далі - ПСП «Нове життя») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Фортуна 2017» (далі - ФГ «Фортуна 2017») та просило визнати недійсним договір користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на земельну ділянку площею 6, 18 га, кадастровий номер :02:000:0159, укладений між відповідачами, зареєстрований 04 квітня 2018 року за № 25619896, та скасувати його державну реєстрацію; визнати поновленим договір оренди землі на земельну ділянку 6, 18 га, кадастровий номер :02:000:0159 від 30 грудня 2005 року, зареєстрований 13 січня 2008 року за № 39, та визнати укладеною додаткову угоду в наведеній ним редакції від 01 листопада 2017 року, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6, 18 га, кадастровий номер :02:000:0159, строком на 10 років, який зареєстрований 31 січня 2008 року за № 39. Тобто, строк дії вказаного договору тривав до 31 січня 2018 року.

На виконання частин першої, другої статті 33 Закону України «Про оренду землі» ним завчасно було направлено лист-повідомлення від 01 листопада 2017 року про поновлення договору оренди з проектом додаткової угоди. Проте, 28 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_1 надіслав відповідь про відмову в поновленні договору від 30 грудня 2005 року, посилаючись на бажання самостійно використовувати земельну ділянку.

28 березня 2018 року між відповідачами було укладено договір користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) зазначеної земельної ділянки, який 04 квітня 2018 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав.

Вважав, що укладання договору емфітевзису між відповідачами є грубим порушенням його переважного права як орендаря на поновлення договору оренди, оскільки він скористався правом на поновлення договору на новий строк, виконав усі необхідні для цього дії, а ОСОБА_1 не було дотримано вимоги, передбачені статтею 33 Закону України «Про оренду землі», натомість було укладено договір емфітевзису з іншою юридичною особою.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ПСП «Нове життя» на користь ФГ «Фортуна 2017» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000, 00 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 24 червня 2019 року вищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто з ПСП «Нове життя» на користь ФГ «Фортуна 2017» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000, 00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що відсутнє порушення переважного права позивача, договір про користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 28 березня 2018 року відповідає статтям 203, 215 ЦК України, є дійсним, права та обов`язки позивача не порушує.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2019 року ПСП «Нове життя» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Валківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 червня 2019 року і ухвалити нове про задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали з суду першої інстанції та зупинено дію оскаржуваних судових рішень в частині вирішення питання про розподіл судових витрат до закінчення касаційного провадження.

06 вересня 2019 року справа № 615/559/18 надійшла до Верховного Суду.

У травні 2019 року ПСП «Нове життя» надіслало заяву про відмову від позову, в якій просить прийняти відмову від позову, визнати нечинними судові рішення першої та апеляційної інстанцій, закрити провадження у справі та повернути підприємству з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні касаційної скарги.

У червні 2020 року ПСП «Нове життя» надіслало посвідчену секретарем Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області Котелевець І. А. заяву про підтвердження відмови від позову, в якій зазначає, що наслідки відмови від позову, передбачені частиною другою статті 256 ЦПК України, їм відомі.

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду та її нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про відмову від позову, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає у тому числі можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до пункту 4 частини першої та частини другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

За приписами частини другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до пункту шостого частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Висновки Верховного Суду

На підставі викладеного, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинствата поданням ПСП «Нове життя» заяви про відмову від позову, яка відповідає вимогам статті 206 цього Кодексу, суд касаційної інстанції приймає відмову позивача від позову, визнає нечинними рішення Валківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 червня 2019 рокута закриває провадження у справі.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною другою статті 142 ЦПК України у разі відмови від позову на стадії перегляду рішення в касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення заявнику з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної касаційної скарги.

За подання касаційної скарги ПСП «Нове життя» сплатило 10 572, 00 грн судового збору, тому в силу вимог статті 142 ЦПК України з державного бюджету на його користь підлягає поверненню 5 286, 00 грн.

Керуючись статтями 13, 206, 255, 408, 409, 142 ЦПК України, Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Заяву приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» про відмову від позову в цивільній справі № 615/559/18 задовольнити.

Прийняти відмову приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» від позову в цивільній справі № 615/559/18.

Визнати нечинними рішення Валківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 червня 2019 року.

Закрити провадження у цивільній справі № 615/559/18 за позовом приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» до ОСОБА_1 , фермерського господарства «Фортуна 2017» про визнання недійсним договору користування чужою земельною ділянкою.

Повернути приватному сільськогосподарському підприємству «Нове життя» із Державного бюджету України 5 286, 00 грн судового збору, сплаченого ним при поданні касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова А. Ю. Зайцев С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов