Справа № 467/926/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.,

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування

Звернувшись до суду із вказаним позовом, позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , яка за життя заповіла йому належну їй на праві власності земельну ділянку загальною площею 5,5 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області.

Позивач вказав, що про існування заповіту дізнався лише в серпні 2020 року, а тому просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері.

Процесуальні дії у справі

Підготовче провадження за вимогами позивача було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2020 року.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2020 року підготовче провадження у справі було закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Цією ж ухвалою витребувано докази щодо заведення спадкової справи та викликано в судове засідання свідків, заявлених позивачем.

Позиції сторін

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав, що викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити та пояснив, що за життя його матері ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка, яка складається з двох частин, загальною площею 5,5 га, що розташована на території Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області.

За життя матері і зараз ділянку орендує ОСОБА_4 .

Останні три роки свого життя мати проживала біля його сестри - відповідачки ОСОБА_2 , де й померла.

Після смерті матері він, бажаючи переоформити земельну ділянку, шукав документи в її будинку, що пустував в смт. Костянтинівка, але нічого не знайшов. Як з`ясувалось потім, усі документи матері знаходились за місцем проживання його сестри.

В серпні цього року сестра зателефонувала йому та повідомила, що в себе вдома знайшла складений матір`ю на його ім`я заповіт.

Коли сестра переслала заповіт «Новою поштою», він відразу звернувся до приватного нотаріуса, але остання роз`яснила йому право звернутись до суду, оскільки установлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини на той час вже був пропущений.

Позивач додав, що звертався до нотаріуса ще в лютому 2020 року, однак, тоді неправильно зрозумів роз`яснення нотаріуса, оскільки думав, що той сказав прийти йому після спливу шести місяців після смерті матері.

До того ж, на той час він не знав про існування заповіту.

За такого, позивач просив його позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлялась у порядку, встановленому ЦПК України, причин свого неприбуття не вказала, направила заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, паралельно висловивши свою позицію щодо підтримання позову і відсутності у неї заперечень стосовно його задоволення.

Та з огляду на положення ст.223 ЦПК України, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки, уживши заходів щодо її поінформованості про цей цивільний процес, який здійснюється Арбузинським районним судом Миколаївської області, та пересвідчившись, що остання знає про нього і мала змогу реалізувати свої процесуальні права, як учасник справи.

Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на досліджені судом докази

У свою чергу, суд, заслухавши доводи позивача, дослідивши надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають пряме та опосередковане значення для правильного вирішення справи, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Зокрема, суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 ( а.с. 9, 26).

За життя ОСОБА_3 згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку МК №073984, виданого Арбузинською районною державною адміністрацією 11 січня 2005 року на підставі розпорядження цього ж органу від 12 липня 2004 року №513, була власником земельної ділянки площею 5,5 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області ( а.с. 14).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області Шаргородською Н.О. 23 квітня 2008 року і зареєстрований в реєстрі за №246, яким заповіла позивачу належну їй на підставі згаданого вище Державного акта земельну ділянку.

Проте, приватним нотаріусом Арбузинського районного нотаріального округу Грицаєнко Л.М. позивачу було рекомендовано звернутись до суду з метою визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки шестимісячний строк її прийняття закінчився 26 травня 2020 року ( а.с. 12).

Вказане й стало приводом для подання цього позову.

А отже, вирішуючи справу, суд виходив із слідуючого.

За змістом ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що визначено ст. 1217 ЦК України, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України).

За ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

А право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ( ч.1 ст. 1223 ЦК України).

Таким чином, позивач в силу дії норми ч.1 ст. 1223 ЦК України має право на спадкування, позаяк, ОСОБА_3 склала на його користь заповіт.

У свою чергу, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що визначено ( ч.1 ст. 1270 ЦК України), як у даному випадку цей строк починається з 26 листопада 2019 року.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її ( ч.1 ст. 1272 ЦК України).

Оскільки позивач не проживав разом із своєю матір`ю на час відкриття спадщини, що підтверджується, окрім його пояснень ще й довідкою №765-А від 03 серпня 2020 року Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, то мав би подати заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців із часу її відкриття, як то, у період з 26 листопада 2019 року по 26 травня 2020 року.

Та як установлено судом, позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його матері, лише у серпні 2020 року.

Як наслідок, є дійсними підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.1272 ЦК України.

Зокрема, вказана правова норма визначає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тож, виходячи із аналізу цієї правової норми, слід дійти висновку, що установлені нею правила мають змогу бути застосовані, якщо : 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Тож, надаючи оцінку поважності причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд враховував те, що він дізнався про наявність заповіту лише у серпні 2020 року.

Зокрема, ці доводи позивача підтвердила свідок ОСОБА_5 , яка показала суду, що дійсно ОСОБА_3 на день смерті проживала в с. Бабаї Харківської області разом із сестрою позивача.

Влітку цього року ОСОБА_2 зателефонувала чоловіку та повідомила про те, що знайшла заповіт, який їх мати за життя склала на його ім`я.

Тому, коли чоловік отримав заповіт «Новою поштою», то відразу звернувся до нотаріуса.

Показання свідка ОСОБА_6 для цієї справи суд оцінює як неналежні у розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України, оскільки із них неможливо установити інформацію щодо предмета доказування, позаяк, свідок вказав, що йому нічого з приводу обставин справи невідомо.

Водночас, відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

А як указав Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

А як установив суд, позивач дізнався про наявність заповіту поза межами установленого законом строку для подання заяви прийняття спадщини, як то, лише у серпні 2020 року.

До того ж, як слідує із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 , сестра позивача, спадщину у встановлений законом строк після смерті їх матері не прийняла, надала заяву, якою висловила позицію щодо того, аби спадщину прийняв позивач ( а.с. 29).

Оскільки заява підписана відповідачем 17 серпня 2020 року, то суд розцінює це одним із доказів того, що про наявність заповіту дітям спадкодавця дійсно не було відомо до серпня 2020 року.

Крім цього, слід урахувати, що спадкодавець протягом трьох років до моменту смерті проживала відділено від позивача, що також вказує на дійсність обставин, за яких він не міг відразу дізнатись про наявність заповіту.

Відповідно, суд визнає вказану позивачем причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважною.

Крім цього, суд бере до уваги доводи позивача про те, що він в межах шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини звернувся до державного нотаріуса, проте, зрозумів, що заяву належить подати після спливу шести місяців.

Суд сприймає вказане вагомим аргументом для цієї справи з огляду на звичайний рівень освіти та правової обізнаності позивача.

Зокрема, що позивач є спадкоємцем першої черги, а тому мав би звернутись із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті матері у будь - якому випадку, навіть за умови відсутності заповіту взагалі.

Ці причини слід оцінити як суб`єктивні, проте, суд вважає доречним надати перевагу свободі заповіту, як одного із фундаментальних принципів спадкового права.

Крім цього, принцип «пропорційності», який належить урахувати у цій справі, тісно пов`язаний із принципом верховенства права, адже принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком.

А ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Як наслідок, у світлі вищевикладеного, шляхом дослідження й аналізу ряду належних, допустимих і достовірних доказів у їх сукупності, з урахуванням принципу «пропорційності», суд установив, що позивач дійсно пропустив установлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його матері із поважних причин.

І, відповідно, його позов має бути задоволений у спосіб, що ним запропонований у позовній заяві, тобто, шляхом визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його матері.

Щодо розподілу судових витрат

Ураховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, суд вважає за доречне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що сплачений ним при поданні цього позову, що становить 420 грн. 40 коп.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 142, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити повністю.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, додатковий строк тривалістю 2 (два) місяці для подання ним заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бабаї Харківського району Харківської області.

Визначений судом додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини відраховувати з наступного дня після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя І.В. Явіца