КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/4312/18

26 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарях - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сердинського В.С., у цивільній справі за позовом керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в:

18 липня 2018 року керівник Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах територіальної громади села Пухівка в особі Пухівської сільської ради Броварського району Київської області звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Пухівської сільської ради Броварської району Київської області від 13.09.2013 року № 1033-ХХІІІ-VІ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності у власність громадянці ОСОБА_2 для індивідуального садівництва. Відповідно до вказаного рішення у власність ОСОБА_2 передано земельну ділянку, площею 0,1000 га з кадастровим номером: :02:004:0082 для індивідуального садівництва, що розташована в АДРЕСА_1 . Документом, який посвідчував право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку стало свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , видане 11.10.2013 року реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 407 від 12.09.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Самко О.В., право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку перейшло до ОСОБА_1 .

На даний час дана земельна ділянка відповідно до відомостей, відображених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Разом з тим, рішення Пухівської сільської ради від 13 вересня 2013 року № 1033-ХХІІІ-VІ прокурор вважав таким, що суперечить вимогам законодавства, оскільки згідно з листом Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 25 грудня 2017 року № 01-01/586 спірна земельна ділянка повністю накладається на землі водного фонду, а саме: на 100 метрову прибережну захисну смугу річки Десна, що підтверджується схемою накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду в межах Броварського району. Центральна геофізична обсерваторія Державної служби України з надзвичайних ситуацій листом від 01 березня 2018 року повідомила, що водний об`єкт, який знаходиться поруч зі спірною ділянкою в селі Пухівка, є природним водним об`єктом - річка Стара Десна, яка протікає по заплаві річки Десна, що належить до великих річок (площа водозбору понад 50 000,00 кв. км). Отже, спірна земельна ділянка, віднесена рішенням Пухівської сільської ради до категорії земель з цільовим призначенням для ведення садівництва, належала до земель водного фонду, а тому Пухівська сільська рада не мала права передавати її у приватну власність.

Таким чином, фактично відбулась незаконна зміна цільового призначення землі, яку було поділено на окремі ділянки, безоплатно приватизовано громадянами, що призвело до одержання вказаних земельних ділянок у власність.

Зважаючи на те, що спірна земельна ділянка до моменту передачі у власність відносились до земель водного фонду, Пухівська сільська рада Броварського району Київської області не мала права передавати її у приватну власність.

Про таке порушення прокурору стало відомо лише у 2017 році за результатами опрацювання відомостей з Публічної кадастрової карти України, листа КДП «Київгеоінформатика» від 25.12.2017 року № 01-01/586, що є об`єктивними обставинами, пов`язаними зі складнощами своєчасного виявлення порушень земельного та водного законодавства та інтересів держави.

З урахуванням зазначеного, позивач просив суд:

визнати поважними причини пропуску прокурором строку на звернення до суду з цим позовом та поновити його, захистивши право;

визнати недійсним рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 13 вересня 2013 року № 1033-ХХІІІ-VІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 »;

витребувати на користь територіальної громади села Пухівка в особі Пухівської сільської ради Броварського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:004:0082, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2019 року у задоволенні позову керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах територіальної громади села Пухівка в особі Пухіської сільської ради Броварського району Київської області до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 26 липня 2019 року заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на відсутність доказів накладення спірної земельної ділянки на землі водного фонду, аргументуючи такий висновок тим, що лист КДП «Київгеоінформатика» від 25 грудня 2017 року № 01-01/586 з долученими до нього картографічними матеріалами не містить відомостей стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0082, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Звернув увагу на те, що Броварська місцева прокуратура та прокуратура Київської області з метою захисту інтересів держави організували представницьку роботу з метою повернення у державну власність ряду суміжних земельних ділянок, які розташовані у прибережній захисній смузі затоки річки Десна, у зв`язку з чим у 2018-2019 роках пред`явлено низку аналогічних позовів (справи № 361/4312/18, № 361/1686/18, № 361/4314/18, № 361/1994/19, № 361/1685/18).

З метою зібрання належних та допустимих доказів прокуратура Київської області надіслала до КДП «Київгеоінформатика» запит від 13 листопада 2017 року № 05/1-2948 вих. 17 для встановлення факту можливого накладення земельних ділянок з кадастровими номерами :01:058:0579, :01:058:0581, :01:058:0582, :01:058:0584, :01:073:0151, :02:004:0084, :01:058:0580, :01:073:0149, :01:073:0150, :01:073:0179, :02:004:0083, :02:004:0082 на землі водного фонду, у відповідь на який отримала лист від 25 грудня 2017 року № 01-01/586 з доданими до нього картографічними матеріалами. Цей лист містить відомості, а викопіювання з топографічних матеріалів - схеми накладення низки земельних ділянок, у тому числі і земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0082, на землі водного фонду в межах Пухівської сільської ради, а саме - на водну поверхню та прибережну захисну смугу затоки річки Десна.

В листі від 19 липня 2019 року № 01-01/37, який є додатком до апеляційної скарги, КДП «Київгеоінформатика» зазначило, що у попередньому листі від 25 грудня 2017 року № 01-01/586 допустило технічну описку в кадастровому номері земельної ділянки, а саме вказано кадастровий номер ділянки «:02:004:0082» замість правильного «:02:004:0082».

Зазначав, що надана КДП «Київгеоінформатика» інформація відповідає вимогам процесуального законодавства щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказу, передбачених статтями 76-81, 95 ЦПК України.

Якщо порівняти надані КДП «Київгеоінформатика» картографічні матеріали (схеми зображення накладення зазначених в запиті земель, в тому числі, і спірної земельної ділянки, на водну поверхню та прибережну захисну смугу затоки річки Десна) з дійсним їх місцезнаходженням за даними Публічної кадастрової карти України, виявляється їх повний збіг.

За таких обставин допущена КДП «Київгеоінформатика» технічна описка жодним чином не впливає на достовірність отриманих результатів та правдивість відомостей про накладення спірної земельної ділянки на землі водного фонду.

Крім того, в Публічній кадастровій карті України та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0082, що додатково свідчить про допущення КДП «Київгеоінформатика» у листі-відповіді технічної описки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шапченко Іван Сергійович просив апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що матеріали справи не містили жодного доказу на підтвердження того, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0082 накладається на землі водного фонду, тому судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області залишено без задоволення, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30 вересня 2020 року касаційну скаргу прокурора Київської області задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні прокурор Підяш Олександр Сергійович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шапченко Іван Сергійович в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача Пухівської сільської ради Броварського району Київської області та третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Пухівської сільської ради Броварської району Київської області від 13 вересня 2013 року № 1033-ХХІІІ-VІ затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для індивідуального садівництва за рахунок земель комунальної власності та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1000 га (угіддя - пасовища), кадастровий номер :02:004:0082, для індивідуального садівництва в селі Пухівка. (а.с.28)

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна документом, який посвідчував право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку, було свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , видане Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області 11 жовтня 2013 року.

12 вересня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу № 407, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Самко О. В., ОСОБА_2 передала у власність (продала), а ОСОБА_1 прийняв у власність ( купив) земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:004:0082, цільове призначення - для індивідуального садівництва. Склад угідь вищезазначеної земельної ділянки-пасовища. (а.с.95-96)

Звертаючись до суду з позовом, керівник Броварської місцевої прокуратури Київської області посилався на те, що Пухівська сільська рада, приймаючи оспорюване рішення, вийшла за межі наданих їй повноважень, оскільки землі водного фонду не підлягають передачі у власність, крім того, незаконно змінила цільове призначення земельної ділянки та неправомірно передала в приватну власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку для індивідуального садівництва.

Відмовляючи у задоволенні позову керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції посилався на те, що під час розгляду справи в суді прокурор не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка накладається на землі водного фонду, оскільки з листа Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» на запит прокуратури Київської області від 13.11.2017 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0082, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 не відноситься до переліку земельних ділянок, які накладаються на землі водного фонду в межах Пухівської сільської ради Броварського району Київської області.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як він не ґрунтується на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із частиною другою статті 20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування і затверджують проекти землеустрою.

Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України, землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин), а саме громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом. (частина четверта статті 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема, зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434(далі - Порядок), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги, необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

На час прийняття оскаржуваного рішення Пухівської сільської ради Броварської району Київської області від 13.09.2013 року № 1033-ХХІІІ-VІ нормами статті 88 ВК України і статті 60 ЗК України не було передбачено установлення прибережних захисних смуг за окремими проектами землеустрою, а лише визначались нормативні межі таких захисних смуг.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

З листа Центральної геофізичної обсерваторії Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 01.03.2018 року №17-08/465 вбачається, що водний об`єкт, що розташований поряд із земельними ділянками, які знаходяться в с. Пухівка Пухівської сільської ради це природний водний об`єкт - річка Стара Десна, яка протікає по заплаві р. Десна. Площу водозабору р. Стара Десна не визначено, тому що вона є частиною заплави річки Десна. Річка Десна має загальну площу водозабору 88900 км.кв., довжину 1130 км. Згідно ст.79 Водного кодексу України річка Десна з її затоками та протоками належить до великих річок. Згідно статті 88 навколо великих річок і водосховищ на них встановлюється прибережна захисна смуга шириною 100м. (а.с.27)

Задля встановлення можливого накладення земельних ділянок на землі водного фонду на території Пухівської сільської ради Броварського району Київської області Прокуратурою Київської області було скеровано запит від 13.11.2017 року до КДП «Київгеоінформатика» з проханням надати до прокуратури Київської області фрагмент з топографічної карти масштабу 1:10000 за станом місцевості 2005-2017 років в адміністративних межах с. Пухівка із нанесенням, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0082 на топооснову. (а.с.140)

Як вбачається з листа Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 25.12.2017 рок № 01-01-/586 на запит Прокуратури Київської області від 13.11.2017 року, земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0082 накладається на землі водного фонду та прибережну захисну смугу затоки річка Десна в межах Пухівської міської ради Броварського району Київської області (а.с.20).

З листа Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 19.01.2017 року №01-01/24 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0082 на землі водного фонду не накладається. (а.с.114)

При цьому, прокурором оспорюється рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 13 вересня 2013 року № 1033-ХХІІІ-VІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 » за яким у власність ОСОБА_2 передано земельну ділянку, площею 0,1000 га з кадастровим номером: :02:004:0082 для індивідуального садівництва, що розташована в АДРЕСА_1 .

До суду апеляційної інстанції заступником прокурора Київської області було надано лист Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 19.07.2019 року №01-01/37 з якого слідує, що на запит прокуратури Київської області від 13.11.2017 року було направлено викопіювання з топографічних матеріалів та відповідний супровідний лист від 25 грудня 2017 року №01-01-/586. Водночас у супровідному листі було допущено технічну помилку в кадастрових номерах трьох земельних ділянок, зокрема, у кадастровому номері земельної ділянки :02:004:0082. (а.с.139)

Частинами 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у даній справі звернуто увагу на те, що результат аналізу пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України дає підстави для висновку, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання стосовно дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що апеляційний суд не обговорив питання про приєднання нового доказу, доданого до апеляційної скарги, з дотримання прав усіх учасників справи висловити свої міркування або заперечення щодо їх вчинення. Також апеляційний суд, не приймаючи новий доказ - лист КДП «Київгеоінформатика» від 19 липня 2019 року № 01-01/37, не з`ясував добросовісності поведінки прокурора (технічна помилка допущена КДП «Київгеоінформатика» у супровідному листі) та не врахував виключне значення цього доказу для правильного вирішення справи.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що надані прокурором до апеляційної скарги копія запиту прокурора, адресованого КДП " Київгеоінформатика" від 13.112017 року та лист Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 19.07.2019 року №01-01/37, який був отриманий прокуратурою Київської області після ухвалення оскаржуваного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2019 року, підлягають долученню до матеріалів справи в якості доказів, з огляду на те, що в цьому листі КДП " Київгеоінформатика" зазначає про допущену технічну помилку в кадастровому номері, в тому числі, і спірної земельної ділянки, який був зазначений у долученому до матеріалів справи в якості доказу листі КДП «Київгеоінформатика» від 25.12.2017 року № 01-01-/586, що має виключне значення для встановлення дійсних обставин справи та правильного вирішення спору по суті.

Надаючи оцінку такому доказу, як лист Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 25.12.2017 року на запит Прокуратури Київської області від 13.11.2017 року, з якого вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0082 накладається на землі водного фонду та прибережну захисну смугу затоки річка Десна в межах Пухівської міської ради Броварського району Київської області, з урахуванням листа Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 19.07.2019 року №01-01/37 , в якому повідомляється про допущену технічну помилку в кадастровому номері земельної ділянки, помилково зазначено номер :02:004:0082 замість вірного кадастрового номера земельної ділянки :02:004:0082, колегія суддів вважає, що вказані докази підтверджують факт накладення спірної земельної ділянки на землі водного фонду та прибережну захисну смугу затоки річка Десна в межах Пухівської міської ради Броварського району Київської області.

Крім того, факт того, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером: :02:004:0082 належить до земель водного фонду, підтверджується також схемами накладення земельних ділянок на землі водного фонду та інформацією з Публічної кадастрової карти України, в яких немає земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0082 та листом Центральної геофізичної обсерваторії Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 01 березня 2018 року.

Надаючи оцінку наданому в якості доказу листу КДП " Київгеоінформатика" від 19 січня 2018 року № 01-01/24 на звернення Пухівської сільської ради від 18 січня 2018 року, з якого вбачається, що 13 земельних ділянок, відповідно до переліку за кадастровими номерами в с. Пухівка Броварського району Київської області на землі водного фонду не накладаються, колегія суддів вважає, що він не спростовує зазначені вище докази, що підтверджують факт накладення спірної земельної ділянки на землі водного фонду, з огляду на наступне.

В переліку земельних ділянок, кадастрові номери яких зазначені у вказаному листі, відсутнє посилання на кадастровий номер спірної земельної ділянки :02:004:0082), будь-яких уточнень інформації, викладеної у вказаному листі, суду не надано. Крім того, висновок КДП " Киїгеоінформатика" про те, що вказані у даному листі земельні ділянки на землі водного фонду не накладаються, грунтується на наданих матеріалах генерального плану с. Пухівка, затвердженого рішенням Пухівської сільської, згідно якого розмір прибережної смуги штучно упорядкованих водних об`єктів становить 25 метрів. Проте, з наданих доказів судом встановлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0082 знаходиться в прибережній захисній смузі природного водного об`єкту - річки Стара Десна, яка протікає по заплаві р. Десна, що належить до великих річокі прибережна захисна смуга вказаного водного об`єкту становить 100м.

З наданого ОСОБА_1 будівельного паспорту на будівництво садового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , виданого 25.07.2017 року, виданого Відділом містобудування та архітектури Броварської РДА вбачається, що відповідно до схеми забудови спірної земельної ділянки, вказана ділянка накладається на прибережну захисну смугу.

Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів та на спростування доводів позивача відповідачами суду не надано, клопотання про призначення у судової земельно-технічної експертизи сторонами не подавалось.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відсутності доказів накладення спірної земельної ділянки з кадастровим номером: :02:004:0082 на землі водного фонду.

Згідно вимог ст. 19 ЗК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі водного фонду та іншого призначення.

Відповідно до положень ст. ст. 20, 21 ЗК України, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування і затверджують проекти землеустрою.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Як встановлено вище, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0082 відноситься до земель водного фонду України, проте оскаржуваним рішенням Пухівської сільської ради Броварської району Київської області від 13.09.2013 року № 1033-ХХІІІ-VІ передана в приватну власність ОСОБА_2 для індивідуального садівництва.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами позовної заяви та апеляційної скарги про те, що спірну земельну ділянку відведено Пухівською сільською радою Броварського району Київської області з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

У силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0082 відведена для ведення індивідуального садівництва з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення земель за рахунок земель водного фонду, а саме: за рахунок прибережної захисної смуги затоки річки Десна в межах Пухівської сільської ради Броварської району Київської області, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнати незаконним рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 13 вересня 2013 року № 1033-ХХІІІ-VІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 ».

У свою чергу, згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

При цьому, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу .

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не могли законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку, оскільки набули таке право власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності ОСОБА_2 на землю стало можливим у результаті прийняття Пухівською сільською радою незаконного рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спорах щодо земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

При цьому колегією суддів також враховується, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року та інші) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Згідно положень частини першої статті 83, частини першої статті 84, статті 122 ЗК України, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

За таких обставин у даній справі, «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки із володіння ОСОБА_1 є задоволенням суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земель водного фонду, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.

В питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не грунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»).

Європейський суд з прав людини, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося у зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року).

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист право на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність та поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Колегією суддів враховується, що ОСОБА_1 не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель державного водного фонду, які не можуть передаватися у приватну власність, а тому вони вибувають з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність поведінки відповідача під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів.

Одночасно колегією суддів враховується, що загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та не погіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес ОСОБА_1 у збереженні права на земельну ділянку.

Отже, витребування земельної ділянки у відповідача не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном, тому колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовної вимоги про витребування на користь територіальної громади села Пухівка в особі Пухівської сільської ради Броварського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:004:0082, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-71цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19).

Про порушене право територіальної громади с. Пухівка Броварського району Київської області внаслідок прийняття Пухівською сільською радою рішення від 13.09.2013 року № 1033-ХХІІІ-VІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 » прокурору стало відомо лише у 2017 році за результатами опрацювання відомостей з Публічної кадастрової карти України та листа КДП " Київгеоінформатика" від 25.12.2017 року, оскільки іншим шляхом виявити вказані порушення неможливо. З вказаним позовом до суду прокурор звернувся 18.07.2018 року. Заяв про застосування до вказаних позовних вимог позовної давності відповідачі до суду не подавали.

Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області, визнання незаконним рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 13 вересня 2013 року № 1033-ХХІІІ-VІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 » та витребування на користь територіальної громади села Пухівка в особі Пухівської сільської ради Броварського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_1 спірної земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Київської області підлягає задоволенню, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

В ході розгляду даної справи Броварською місцевою прокуратурою Київської області було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3524 грн. та прокуратурою Київської області сплачено 5286 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Оскільки позов та апеляційну скаргу прокуратури задоволено в повному обсязі, то з Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 на користь Броварської місцевої прокуратури Київської області підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі по 1762 грн. з кожного та на користь прокуратури Київської області підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі по 2643 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 6, 88 - 90 Водного кодексу України, ст.ст. 19 - 21, 58 - 62, 83, 84, 155 Земельного кодексу України, п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Мінприроди України 05 листопада 2004 року № 434, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2004 р. за № 1470/10069, ст.ст. 21,387,388, 393 ЦК України, ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 13 вересня 2013 року № 1033-ХХІІІ-VІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 ».

Витребувати на користь територіальної громади села Пухівка в особі Пухівської сільської ради Броварського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:004:0082, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Пухівської сільської ради Броварського району Київської області (код ЄДРПОУ - 04363946) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) на користь Броварської місцевої прокуратури Київської області (адреса місцезнаходження: 07401, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 137) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі по 1762,00 грн. з кожного.

Стягнути з Пухівської сільської ради Броварського району Київської області (код ЄДРПОУ - 04363946) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) на користь прокуратури Київської області (код ЄДРПОУ - 02909996) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі по 2643,00 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2020 року.

Головуючий: Судді: