Справа № 428/4683/20
Провадження №2/428/1778/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020р. Сєвєродонецький міський суд

Луганської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності на спадкове майно за законом у вигляді недоотриманої пенсії, зобов`язання виплатити призначену, нараховану недоотриману за життя пенсію,

встановив:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності на спадкове майно за законом у вигляді недоотриманої пенсії, зобов`язання виплатити призначену, нараховану недоотриману за життя пенсію, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_3 , який був батьком позивача, перебував на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 19 серпня 2019 року приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Замарь О.О. була зареєстрована спадкова справа після померлого. Лише 13.12.2019р. позивач отримала рішення Старобільського районного суду Луганської області, яким встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та факт спільного проживання по день смерті останнього. В письмових поясненнях до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зазначило, що на момент смерті у ОСОБА_3 залишилась недоотриманою пенсія за період з 01.08.2018р. по 31.10.2018р. у розмірі 18018,90грн. В лютому 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області відмовило позивачу у виплаті недоодержаної пенсії її батька, тому що з дати його смерті до часу її звернення в орган Пенсійного фонду минуло більше ніж 6 місяців. Тому, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом і просить суд визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом на недоотриману ОСОБА_3 пенсію та зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити позивачу недоотриману пенсію в розмірі 18018,90грн.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області надало до суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позову та вказало, що позов є необґрунтованим. Зокрема зазначило, що ІНФОРМАЦІЯ_2 донька померлого ОСОБА_2 звернулася до головного управління із заявою про виплату їй суми недоодержаної пенсії, нарахованої на ім`я її батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262). На момент смерті у ОСОБА_3 залишилась недоотриманою пенсія за період з 01.08.2018р. по 31.10.2018р. у розмірі 18018,90грн. Враховуючи положення ст.253 ЦК України, ст.61 Закону №2262, останній день для звернення на отримання пенсії - 25.10.2019р. Позивач звернулася до головного управління за отриманням недоодержаної пенсії 04.02.2020р., тобто після визначеного законодавством строку для проведення виплат даної категорії. Діючим законодавством не передбачено поновлення(продовження) строків для звернення в порядку ст.61 Закону №2262, у тому числі за наявності поважних причин. Крім того, такі виплати не включаються до складу спадщини. Також Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області вважає, що воно є неналежним відповідачем у справі, тому як відповідачами у цій категорії справ є спадкоємці, які прийняли спадщину. Оскільки на час звернення позивача сплинув встановлений законодавством строк для звернення, головне управління не мало правових підстав для здійснення виплат недоотриманої пенсії.

Представник позивача ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, день і час судового розгляду справи, що підтверджується даними повідомлення про вручення поштового відправлення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, діючи відповідно до приписів п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 22.11.1954 року Климовським Рай ЗАГС міста Ворошиловграда, ОСОБА_4 (російською) народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис №742. Батьком записаний ОСОБА_5 (російською), матір`ю ОСОБА_6 (російською). ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 (російською) уклала шлюб з ОСОБА_8 (російською), про що складено відповідний актовий запис №1207. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_9 (російською). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 05.06.2019р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Старобільському району та місту Брянка Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Луганську, Україна, про що зроблено відповідний актовий запис №142. Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №57268082 від 19.08.2019р. вбачається, що приватним нотаріусом Замарь О.О. була зареєстрована спадкова справа №64626995, номер у нотаріуса 90/2019, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Рішенням Старобільського районного суду 13.12.2019р. було встановлено факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянка України, уродженка м. Луганськ є членом сім`ї ОСОБА_3 та спільно проживала разом з ОСОБА_3 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 . З копії листа Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 21.02.2020р. за №374-362/А-01/8-1200/20 вбачається, що відповідно до статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військвослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина, а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Враховуючи те, що звернення ОСОБА_2 надійшло після спливу шестимісячного терміну, право на одержання недоодержаної пенсії відсутнє.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд враховує наступне.

Суд звертає увагу на те, що цей позов був заявлений із посиланням на ст.1227 ЦК України та ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно із ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Згідно із п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно із ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ч.1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч.1 ст.1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно із статтею 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Згідно із п.4.14 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який було затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 із змінами та доповненнями, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене і в ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Зі змісту постанови Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №570/6046/14-ц вбачається, що під час розгляду справ про визнання права власності на майно в порядку спадкування суду слід перевіряти чи були спадкоємцем здійснені всі необхідні заходи щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, чи вимагав він у відповідності до приписів пунктів 1, 3 глави 13 розділу I Порядку від нотаріусу винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва), чи оскаржував таку постанову у судовому порядку або відразу звернувся до суду за правилами позовного провадження.

У постанові від 17 квітня 2019 року по справі №227/1969/16-ц про визнання права власності на спадкове майно Верховний Суд в якості однієї з підстав для залишення без змін постанови суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову вказав, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У постанові від 23 вересня 2019 року по справі №641/4101/16-ц Верховний суд зробив висновок про те, що якщо відсутність умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У постанові від 04 вересня 2019 року у справі №750/7865/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

На думку суду, зміст ст.1296 ЦК, ст.66, 68 Закону України «Про нотаріат», п.4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідчить про те, що основним позасудовим способом оформлення права власності на майно в порядку спадкування за законом є отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса.

Крім того, як вірно вказано у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Це пояснюється тим, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є виключним способом захисту прав спадкоємця, який може застосовуватися лише у випадку об`єктивної відсутності умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку та неможливості усунення обставин, які створюють відсутність таких умов. Відсутність умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку може бути усунута шляхом встановлення певного юридичного факту в суді або шляхом отримання певних документів, які дають змогу нотаріусу та спадкоємцю визначити точний обсяг спадкового майна.

Застосування іншого підходу призведе до того, що суд фактично перебере на себе функції нотаріуса у тих спадкових справах, де спадкоємець навіть не виявляв бажання отримати свідоцтво про право на спадщину, а нотаріус, відповідно, не вирішував питання про видачу такого свідоцтва або неможливість його видачі.

Суд звертає увагу, що позивачем та його представником не було надано доказів наявності постанови нотаріуса про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину у вигляді пенсії. Отже, позивачем та його представником не було доведено, що у них відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину стосовно будь-яких сум пенсії.

Більш того, позивач та його представник взагалі не надали доказів звернення лише позивача із заявою про прийняття спадщини, що унеможливлює встановлення судом кола спадкоємців у спірних правовідносинах. Також, позивач та його представник в якості відповідача вказали лише орган Пенсійного фонду, проте не заявили клопотань про залучення в якості співвідповідача органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (в разі відсутності інших спадкоємців, крім позивача).

Стосовно тверджень Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області про те, що вказана справа не підлягає розгляду за правилами цивільної юрисдикції, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Заявлені позовні вимоги не стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання особою пенсійних виплат. Представник позивача мотивувала позовну заяву порушенням права власності позивача як спадкоємця на спадкове майно, а саме на недоотриману пенсію померлої особи. Предметом позовних вимог є визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на суму пенсії. Вказані вимоги є майновими, стосуються спадкових правовідносин, а тому спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Ці висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах від 27 березня 2019 року у справі №286/3516/16-ц, від 03 квітня 2019 року у справі №808/1346/18 і від 26 червня 2019 року у справі №284/252/17.

За таких підстав, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності на спадкове майно за законом у вигляді недоотриманої пенсії, зобов`язання виплатити призначену, нараховану недоотриману за життя пенсію та необхідності відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що в задоволенні позову було відмовлено, в той час як відповідач не заявив про наявність у нього будь-яких судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 76, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в інтересах ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт громадянки України серії НОМЕР_4 , ід.н. НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) про визнання права власності на спадкове майно за законом у вигляді недоотриманої пенсії, зобов`язання виплатити призначену, нараховану недоотриману за життя пенсію.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І.О. Юзефович