Справа № 342/1540/19
Провадження № 2/342/217/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

з участю: секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом втрати особою права користування ним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 , звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , жителя АДРЕСА_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 , в якому просить ухвалити судове рішення, яким усунути їй перешкоди у користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Городенківської районної ради народних депутатів 10.10.1989. Для будівництва та обслуговування житлового будинку виділена земельна ділянка площею 0,1696 га, яка згідно витягу з ДР речових прав на нерухоме майно №108224744 від 19.12.2017 належить позивачу особисто. Відповідач у справі - колишній зять позивача. Донька позивача - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 одружилася з ОСОБА_3 . Їх сімейне життя склалося невдало, і 21.06.2010 їх шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу відповідач забрав свої речі та переїхав від них. З того часу він став для них сторонньою людиною, створив нову сім`ю та не підтримує з ними жодного контакту. Позивачу відомо, що він має у власності житловий будинок, який успадкував від ОСОБА_5 , розташований по АДРЕСА_2 . На даний час відповідач вже не є членом сім`ї позивача. Шлюб з дочкою позивача розірваний 9 років назад і стільки ж часу він не проживає за місцем своєї реєстрації, вони взагалі не спілкуються, позивачу про нього нічого невідомо. Отже, з 2010 року вони не являються сім`єю, не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків. Житловий будинок по АДРЕСА_1 , у якому вони спільно проживали, ОСОБА_1 побудувала власними зусиллями, за власні кошти та, відповідно до вимог ст.57 СК України, він являється її особистою власністю. Жодних майнових прав на будинок відповідач не має. Він свідомо та добровільно знехтував сім`єю та у 2010 році вибув на постійне проживання в інше житло, забравши з мого будинку всі свої речі. Весь тягар утримання житлового будинку позивач несе самостійно, відповідач у будинку не проживає, не несе витрат по його утриманню, що доводиться квитанціями про оплату комунальних послуг. Для зняття відповідача з реєстраційного обліку необхідно, щоб він особисто подав заяву до сільської ради, проте добровільно вчинити такі дії відповідач не бажає. Позивач звернулася до Управління праці та соціального захисту населення для призначення субсидії, проте їй відмовили в прийнятті документів, мотивуючи тим, що згідно довідки про склад сім`ї в її будинку зареєстрований відповідач, доходи якого теж будуть враховуватися. Це порушує права та охоронювані законом інтереси позивача. ОСОБА_1 пенсіонерка і призначення субсидії суттєво впливає на її матеріальний стан. Відповідач є сторонньою для позивача людиною, він відсутній за зареєстрованим місцем проживання протягом дев`яти років, його реєстрація в її будинку має суто формальний характер та порушує її права законного власника. Інших позасудових способів захисту порушених прав у позивача немає.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в ньому та просили задовольнити.

Відповідач в судове засідання 17.11.2020 не з`явився повторно з невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (судової повістки). Відповідач причин неявки суду не повідомив, відзив не подав.

Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення судового засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення судового засідання за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Ігнатюк Л.В., дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 10 жовтня 1989 року, виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 141 від 09.08.1989, встановлено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_3 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_1 . Із копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_3 вбачається, що власником будинку є ОСОБА_1 .

Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 108224744, сформованого 19.12.2017 доводиться, що земельна ділянка, площею 0,1696 га за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належить на праві власності ОСОБА_1 .

Із довідки № 753 від 20.12.2019, виданої виконавчим комітетом Тишківської сільської ради вбачається, що згідно виписки з по господарських книг № 5 особовий рахунок № НОМЕР_1 за 1991-1995 роки на домоволодіння в АДРЕСА_3 , в житловому будинку були зареєстровані разом станом на 15.04.1991 року та проживали у колгоспному дворі: голова сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання.

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований, але не проживає по місцю реєстрації за адресою АДРЕСА_3 ; проживає в АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією Тишківської сільської ради № 22 від 22.01.2020, отриманою на запит суду.

Згідно довідки № 724, виданої 29.11.2019 виконавчим комітетом Тишківської сільської ради, позивач ОСОБА_1 , 1955 р.н. зареєстрована та проживає у власному житловому будинку в АДРЕСА_3 і до складу її сім`ї входять: дочка ОСОБА_8 , 1978 р.н., внук ОСОБА_9 , 1995 р.н., внук ОСОБА_10 , 1997 р.н., ОСОБА_3 , 1975 р.н., розлучений із дочкою, не проживає за вищевказаною адресою.

Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 , виданого 21 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області стверджено, що шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_8 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 66 від 21.06.2010.

Із акту обстеження матеріально-побутових умов від 29.11.2019, складеного комісією Тишківської сільської ради вбачається, що житловий будинок в АДРЕСА_3 знаходиться в доброму стані та належить ОСОБА_1 ; на час обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований в даному господарстві, але не проживає; проживає по АДРЕСА_2 , котрий перейшов в його користування згідно заповіту померлого ОСОБА_5

Оплату житлово-комунальних послуг житлового будинку по АДРЕСА_3 здійснює позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , що стверджується наданими суду копіями рахунків про оплату.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснили, що вони живуть по сусідству з позивачем ОСОБА_1 . Ствердили, що відповідач ОСОБА_3 є колишнім зятем позивача. Відповідач 10 років не проживає у господарстві позивача, має другу сім`ю, купив будинок в селі та проживає там.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Із наведеного слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Верховний Суд України у постанові від 26 вересня 2019 року в справі №320/1384/17-ц (провадження № 61-48777св18) зробив висновок, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що відповідач є колишнім зятем позивача, не є членом її сім`ї, він відсутній за зареєстрованим місцем проживання з 2010 року. Реєстрація місця проживання відповідача в належному позивачу житловому будинку перешкоджає їй належним чином реалізовувати свої права власника об`єкта нерухомості, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 150 Житлового кодексу України, ст.ст. 29, 310, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком, шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 .

Фактичне місце проживання відповідача ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складене 24.11.2020.

Суддя: Федів Л. М.