УХВАЛА

Іменем України

19 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 186/1062/18

провадження № 61-13762ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня

2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року в справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , на рішення (дії) державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, заінтересовані особи: Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

(далі - Першотравенський МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області), ОСОБА_2 , на рішення (дії) державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що в Петршотравенському МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться зведене виконавче провадження

ЗВП № 47922780, до складу якого входять 32 виконавчих провадження, одним з яких є виконавче провадження ВП № 59318652 з примусового виконання виконавчого листа № 186/1062/18, виданого 12 березня 2019 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованості за договором позики у

розмірі 67,50 грн.

03 грудня 2019 року він отримав постанову про закінчення виконавчого провадження від 27 листопада 2019 року ВП № 59318652, у якій було зазначено, що старшим державним виконавцем Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бухтіяровою Є. В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 186/1062/18, виданого 12 березня 2019 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 67,50 грн на користь ОСОБА_1 , встановлено: фактичне повне виконання рішення. Враховуючи викладене, керуючись вимогами пункту 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», постановила виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа закінчити, припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення, копію постанови направити сторонам та органу чи посадовій особі, що видав виконавчий документ, постанова може бути оскаржена у порядку та строки, визначені ЗУ «Про виконавче провадження».

Проте, згідно з постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого

2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму значно більшу, ніж сума, яка зазначена в постанові про закінчення виконавчого провадження від 29 листопада 2019 року і тому рішення старшого державного виконавця про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення є незаконне, а дії - протиправними.

Приймаючи рішення про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення, старший державний виконавець Бухтіярова Є. В. не прийняла до уваги, що до складу зведеного виконавчого провадження ЗВП № 47922780, де боржником є ОСОБА_2 , входять 32 виконавчих проваджень.

Враховуючи викладене, просив визнати дії старшого державного виконавця Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровської області Бухтіярової Є. В. неправомірними, визнати постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 листопада 2019 року виконавчого листа № 186/1062/18, ВП № 59318652 незаконною, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, розподілити згідно статті 453 ЦПК України.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області

від 24 грудня 2019 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

14 вересня 2020 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області

від 24 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 22 липня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень.

Заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Першотравенського міського суду Дніпропетровської області

від 24 грудня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду

від 22 липня 2020 року.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи те, що наведені підстави пропущення строку на касаційне оскарження рішення суду є поважними, процесуальний строк підлягає поновленню.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» та Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі наявності кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника вони виконуються державним виконавцем в порядку зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 6частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» для своєчасного та фактичного виконання рішення під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право накласти арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно із пунктом 16 Розділу ІІІ Інструкції за наявності підстав для закінчення виконавчого провадження (стаття 39 Закону України «Про виконавче провадження»), повернення виконавчого документа (стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження») виконавчий документ виводиться зі зведеного виконавчого провадження за постановою виконавця про виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду який його видав, арешт накладений на майно (кошти) боржника знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші дії у зв`язку з закінченням виконавчого провадження.

У Першотравенському МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на виконанні перебували виконавчі провадження з примусового виконання: виконавчого листа від 12 березня 2019 року №186/1062/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних сум, процентів за користування грошима у розмірі 2 701,26 грн - ВП № 59318786; виконавчого листа від 12 березня

2019 року № 186/1062/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 інфляційних сум, процентів за користування грошима у

розмірі 67,50 грн - ВП № 59318652; виконавчого листа від 24 січня 2019 року

№ 186/1062/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних сум, процентів за користування грошима у розмірі 37,81 грн -

ВП № 59319050.

Вищевказані виконавчі провадження перебували у зведеному виконавчому проваджені ВП № 47922780.

29 листопада 2019 року у зв`язку з фактичним виконанням вищезазначених виконавчих проваджень, старшим державним виконавцем, керуючись статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанови про виведення виконавчих проваджень із зведеного виконавчого провадження

ВП № 47922780.

29 листопада 2019 року старшим державним виконавцем, керуючись вимогами пункту 9 частини першої статі 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень, у зв`язку з фактичним виконання рішення.

Відповідно до заяв про відкриття виконавчого провадження та згідно з виконавчими листами, що пред`явлені до виконання стягувачем, сума, що підлягала стягненню за вищевказаними виконавчими листами перерахована на рахунок стягувача у повному обсязі, а саме: ВП № 59318652 платіжне доручення від 27 листопада 2019 року № 9034 перераховано на користь ОСОБА_1

67,50 грн; ВП № 59318786 платіжне доручення від 27 листопада 2019 року

№ 9035 перераховано на користь ОСОБА_1 2 701,26 грн; ВП № 59319050 платіжне доручення від 27 листопада 2019 року № 9036 перераховано на користь ОСОБА_1 37,81 грн.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що дії державного виконавця не містять порушень законодавства, оскільки державний виконавець діяв у межах Закону України «Про виконавче провадження», підстав для визнання неправомірними його дій щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 29 листопада 2019 року з виконавчого листа №186/1062/18 ВП № 59318652 та визнання такої постанови незаконною немає, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня

2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року в справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , на рішення (дії) державного виконавця відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська