Постанова

Іменем України

18 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 138/3224/17

провадження № 61-9434св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Могилів-Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Городенський Валерій Васильович,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу начальника Могилів-Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Комасюка Руслана Михайловича на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Могилів-Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - Могилів-Подільський МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області) Городенського В. В., заінтересована особа - ОСОБА_2 .

На обґрунтування скарги зазначав, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 серпня 2007 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його доходу, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 липня 2007 року до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного судового рішення, 02 серпня 2013 року видано виконавчий лист № 2-579/2007, який направлено за місцем його роботи - до Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області (далі - Подільська РДА) для подальшого виконання.

Розпорядженням Могилів-Подільської РДА від 09 грудня 2016 року № 122-рк «Про звільнення ОСОБА_1 » його звільнено з посади головного спеціаліста-юрисконсульта апарату Могилів-Подільської районної державної адміністрації.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року у справі №802/2273/16-а скасовано розпорядження Могилів-Подільської РДА від 09 грудня 2016 року №122-рк, зобов`язано поновити його на роботі, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2016 року по 15 листопада 2017 року у розмірі

44 952,32 грн, та на відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн.

Розпорядженням голови Могилів-Подільської РДА від 28 листопада 2017 року його поновлено на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта, за час його вимушеного прогулу, з 12 грудня 2016 року по 15 листопада 2017 року, аліменти з нього не стягувалися.

Постановою головного державного виконавця Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Городенського В. В. від 28 листопада 2017 року звернуто стягнення на його заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

29 листопада 2017 року управлінням Державної казначейської служби у Вінницькій області здійснено виплату заборгованості за час вимушеного прогулу на його рахунок у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк»), однак Могилів-Подільська РДА не провела відрахування заборгованості зі сплати аліментів.

Постановою головного державного Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Городенського В. В. від 29 листопада 2017 року накладено арешт на кошти боржника у межах суми заборгованості зі сплати аліментів, з урахуванням виконавчого збору у сумі 12 818,25 грн, яку направлено на виконання до ПАТ «Ощадбанк», у якому на його ім`я відкриті пенсійний та зарплатний рахунки. Разом з тим, на виконання зазначеної постанови ПАТ «Ощадбанк» повністю заблокувало доступ до його коштів, а не на суму, зазначену державним виконавцем.

Посилаючись на те, що при накладенні арешту державний виконавець порушив норми частин першої та сьомої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», не вжив необхідних заходів, які повинні передувати винесенню такої постанови, зокрема не надав йому можливість добровільно погасити заборгованість зі сплати аліментів, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Городенського В. В. щодо накладення арешту на його кошти, скасувати постанову головного державного виконавця Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Городенського В. В. від 29 листопада

2017 року про арешт коштів боржника, та зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості боржника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області

від 21 грудня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що дії головного державного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника вчинені відповідно до положень статей 48, 56, 71 Закону України «Про виконавче провадження» у межах наданих йому повноважень, а тому відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 . Станом на 29 листопада 2017 року розмір заборгованості по аліментам становив 12 325,25 грн, і саме в межах цієї суми був накладений арешт на грошові кошти боржника, розміщені на його банківському рахунку, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області

від 21 грудня 2018 року скасовано.

Скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Городенського В. В. в частині винесення постанови про арешт коштів боржника від 29 листопада 2017 року за виконавчим листом від 02 серпня 2013 року № 2-579/2007, стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів за зазначеним виконавчим листом та щодо розрахунку розміру заборгованості.

Скасовано постанову головного державного виконавця Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Городенського В. В. про арешт коштів боржника від 29 листопада 2017 року на виконання виконавчого листа

від 02 серпня 2013 року № 2-579/2007.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував, що не проведення відрахувань аліментів із заробітної плати ОСОБА_1 за період, з 10 грудня 2016 року по 15 листопада 2017 року, відбулося не з вини боржника, а тому судом неправильно застосовано частину другу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, у зазначений період з боржника стягувалися аліменти шляхом відрахувань з його пенсії, у зв`язку з чим у державного виконавця не було підстав для нарахування заборгованості по сплаті аліментів та накладення арешту на кошти боржника.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга начальника Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Комасюка Р. М., у якій він просив скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року та залишити в силі ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 грудня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про неправомірність нарахування державним виконавцем заборгованості по аліментах за період з грудня 2016 року по листопад 2017 року. Припинення сплати аліментів відбулося у зв`язку зі звільненням боржника, однак 15 листопада 2017 року його поновлено на роботі, та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, що стало підставою для перерахунку заборгованості відповідно до довідки про нарахування заробітної плати бухгалтерією Могилів-Подільської РДА

від 28 листопада 2017 року. Станом на 28 листопада 2017 року розмір заборгованості по аліментах складав 12 325,25 грн. 29 листопада 2017 року державний виконавець з дотриманням вимог статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, направив її сторонам виконавчого провадження та АТ «Ощадбанк». 15 січня 2018 року після погашення заборгованості за виконавчим листом про стягнення аліментів державним виконавцем було знято арешт, накладений за постановою державного виконавця від 29 листопада

2017 року, а тому апеляційний суд помилково скасував постанову державного виконавця про арешт коштів боржника.

Зазначав, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що стягнення з ОСОБА_1 аліментів, у період з 10 грудня 2016 року по

15 листопада 2017 року, шляхом відрахувань з його пенсії за вислугу років, свідчить про належне виконання ним рішення суду про стягнення аліментів, та відсутність підстав для нарахування державним виконавцем заборгованості по сплаті аліментів на стягнутий на його користь, за рішенням суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки судом першої інстанції достовірно встановлено, що стягнення аліментів із пенсії боржника здійснювалося іншим органом ВДВС - Центральним відділом державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, у межах іншого виконавчого провадження, та з іншого виду доходу.

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому він просив поновити строк на подання відзиву, посилаючись на те, що останній день строку подачі відзиву припадав на вихідний день, у зв`язку з чим він подав його у перший після нього робочий день. Ураховуючи, що ОСОБА_1 подав відзив у визначений ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2019 року строк - до 01 липня 2019 року, відсутні підстави для його поновлення.

У відзиві ОСОБА_1 просить касаційну скаргу начальника Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року - без змін, посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 серпня 2013 року у справі № 2-579/2007 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його доходів (заробітку), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 липня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття, на виконання якого судом видано виконавчі листи про стягнення аліментів та судових витрат.

02 серпня 2013 року головним державним виконавцем Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Прохоровою Н. В. відкрито виконавче провадження АСВП № 39191883 на підставі заяви стягувача.

Того ж дня, 02 серпня 2013 року, головним державним виконавцем Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Прохоровою Н. В. винесено постанову про стягнення аліментів із заробітної плати боржника та направлено її до Могилів-Подільської РДА.

Розпорядження Могилів-Подільської РДА від 09 грудня 2016 року № 122-рк «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста-юрисконсульта апарату Могилів-Подільської РДА.

З грудня 2016 року по листопад 2017 року стягнення аліментів за вказаним виконавчим провадженням не здійснювалося.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року у справі № 802/2273/16-а, скасовано розпорядження Могилів-Подільської РДА від 09 грудня 2016 року № 122-рк «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта апарату Могилів-Подільської РДА з 10 грудня 2016 року; стягнуто з Могилів-Подільської РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2016 року по 15 листопада

2017 року в сумі 44 952,32 грн.

16 листопада 2017 року до Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області надійшла заява від стягувача про те, що ОСОБА_1 поновлено на роботі у Могилів-Подільській РДА.

Державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості боржника на підставі довідки про нарахування заробітної плати бухгалтерією Могилів-Подільської РДА від 28 листопада 2017 року.

Станом на 29 листопада 2017 року розмір заборгованості по аліментах становив 12 325,25 грн.

Постановою державного виконавця Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Городенського В. В. від 29 листопада 2017 року накладено арешт на кошти боржника, що розміщені на р/р НОМЕР_1 , у межах суми звернення стягнення 12 818,25 грн, з урахуванням виконавчого збору (основної винагороди державного виконавця), витрат виконавчого провадження, штрафів, та направлено її АТ «Ощадбанк» для виконання.

Постановою державного виконавця Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Городенського В. В. від 15 січня 2018 року державним виконавцем знято арешт з грошових коштів, розміщених на рахунку

р/р № НОМЕР_1 , у зв`язку з погашенням заборгованості по аліментах у повному обсязі.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга начальника Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість виконання рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

На виконанні Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області перебував виконавчий лист, виданий 02 серпня 2013 року на виконання рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 серпня 2007 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини усіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У період із 12 грудня 2016 року по 15 листопада 2017 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 , відрахування аліментів з його заробітної плати не здійснювалося.

Після поновлення на роботі державним виконавцем Могилів-Подільського МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області здійснено перерахунок заборгованості по сплаті аліментів, станом на 29 листопада 2017 року її розмір становив 12 325,25 грн.

Частиною другою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці.

Згідно з частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Установивши наявність заборгованості по аліментах за період із 12 грудня

2016 року по 15 листопада 2017 року у розмірі 12 325,25 грн, державний виконавець з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» наклав арешт на грошові кошти боржника, розміщені на його рахунку, відкритому у ПАТ «Ощадбанк», у межах суми стягнення, з метою забезпечення реального виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про визнання дій державного виконавця щодо накладення арешту на кошти ОСОБА_1 , розрахунку суми заборгованості неправомірними, та скасовуючи постанову державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника, суд апеляційної інстанції не врахував, що рішенням суду від 28 серпня 2007 року у справі № 2-579/2007 з боржника стягнуті аліменти у розмірі1/3 частини від усіх видів його доходу, а не тільки з пенсії за вислугою років, а тому аліменти підлягали стягненню, у тому числі з іншого виду доходів - отриманої боржником за рішенням суду суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, апеляційний суд не звернув увагу, що державний виконавець наклав арешт на грошові кошти, що знаходилися на банківському рахунку ОСОБА_1 , відкритому в ПАТ «Ощадбанк», лише у межах суми стягнення, а не на всі кошти, що знаходилися на рахунку боржника.

Посилання ОСОБА_1 на ненадання йому державним виконавцем строку для добровільної сплати аліментів з отриманої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу є неспроможними, оскільки рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 серпня 2007 року перебувало на стадії примусового виконання, що виключає надання боржнику строку для його добровільного виконання.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи, що апеляційний суд помилково скасував ухвалу суду першої інстанції, яка відповідає вимогам закону, постанова Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року підлягає скасуванню, із залишенням в силі рішення ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області

від 21 грудня 2018 року.

Щодо розподілу судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, сплачений Могилів-Подільським МРВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області за подання касаційної скарги судовий збір у розмірі 1 152,60 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 409, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу начальника Могилів-Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Комасюка Руслана Михайловича задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року скасувати, ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області

від 21 грудня 2018 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Могилів-Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (адреса: вулиця Гетьмана Сагайдачного, 1/30, місто Могилів-Подільський, Вінницька область, ) судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 152,60 грн.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко