Справа № 309/1153/19
Провадження № 2/309/269/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року м. Хуст

Хустський районний суду Закарпатськох області в складі:

головуючого судді Савицького С.А.,

за участю: секретаря Гуржій Н.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про продовження строку на прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

15 квітня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк один місяць для прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , посвідченим секретарем Кривської сільської ради Хустського району 25 вересня 1985 року, зареєстрованим в реєстрі за номером 37, що відкрилася внаслідок її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході судового розгляду позивач заявою змінив позовні вимоги і просив суд продовжити йому строк на прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_5 , яка відкрилася внаслідок її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , тривалістю один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили.

Підставами звернення до суду з позовом стало те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла баба позивача - ОСОБА_5 , мешканка АДРЕСА_1 , після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 за життя залишила заповіт, яким заповіла йому та своїй онуці ОСОБА_6 в рівних частках усе майно, яке буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право.

Позивач вказав, що через два місяці після смерті бабки він був призваний на строкову військову службу до лав Радянської Армії, де служив до 12 червня 1992 року. Коли повернувся додому, в будинку баби в с. Крива жили його батьки, які переселилися туди жити з м. Хуста. Він жив з батьками, а після одруження 1993 року у зв`язку з тим, що мати не приймала його дружину, вони поселилися жити окремо від батьків.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько ОСОБА_3 . В будинку баби в с. Крива залишилась проживати його мати ОСОБА_4 .

В серпні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до Хустського районного суду з позовом до нього з вимогою визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 та зняти його з місця реєстрації в цьому будинку.

З доданих до позовної заяви документів йому стало відомим, що ОСОБА_4 є власником будинку за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.02.2001 року, яке вона отримала в Хустській державній нотаріальній конторі після смерті свого чоловіка (батька позивача) ОСОБА_3 .

Позивач звернувся з питання реєстрації місця свого проживання до Кривської сільської ради, де йому повідомили, що в сільській раді зберігається заповіт його баби ОСОБА_5 від 25 вересня 1985 року на його ім`я та на ім`я його двоюрідної сестри. Цей заповіт є дійсним і невідміненим, 2006 року зареєстрований в Спадковому реєстрі.

Але про наявність цього заповіту він не знав, його ніхто не повідомляв. Інформацію про те, що він є спадкоємцем майна після смерті бабусі його мати в свій час приховала від нього, Хустську державну нотаріальну контору про наявність заповіту ОСОБА_5 і його право на частку спадкового майна не повідомила, а тому він не знав про наявність вищевказаного заповіту.

Оскільки його батько проживав у спадковому будинку, він вважав, що за наявності сина у померлої бабусі (його батька) як спадкоємця першої черги він, онук, не може бути спадкоємцем після смерті бабусі.

Дізнавшись про те, що він є спадкоємцем за заповітом, в грудні 2019 року він одержав у сільській раді дублікат заповіту ОСОБА_5 і звернувся до Хустської державної нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Вважає, що його необізнаність про наявність заповіту, який був зроблений на його ім`я, коли він був ще неповнолітнім, та не повідомлення його про наявність такого заповіту після смерті бабусі ОСОБА_5 є поважною причиною пропуску строку, оскільки він не знав про наявність вищевказаного заповіту.

09.12.2019 року до суду надійшла заява позивача про зміну позовних вимог в частині предмета позову, а саме про зміну способу захисту своїх прав. Посилаючись на те, що п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 р. встановлено, що правила книги шостої ЦК можуть бути застосовані лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, підлягають застосуванню норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема Цивільного кодексу УРСР, позивач просив продовжити йому строк для прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , тривалістю один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 підтримав подану позовну заяву та просив суд задовольнити її з підстав, викладених у позовній заяві та з врахуванням того, що з оглянутих у судовому засіданні спадкових справ до майна померлої ОСОБА_5 та померлого ОСОБА_3 вбачається відсутність будь-яких доказів про обізнаність позивача про наявність заповіту ОСОБА_5 на його ім`я; відповідач не подала відзиву на позов і не приводить жодного доказу того, що будь-яка інформація про заповіт позивачу була повідомлена.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не подала. Відзив на позовну заяву не подала.

Представник відповідача ОСОБА_2 просила відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що відповідачка є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 . Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв її чоловік як спадкоємець першої черги за законом, оскільки він був єдиним сином у ОСОБА_5 , їй нічого не відомо про заповіт її свекрухи на користь своїх внуків, зокрема на користь її сина ОСОБА_3 . Її син ОСОБА_3 ніколи по господарству не допомагав.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 . Батько ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Баба позивача ОСОБА_5 померла, залишивши заповіт на все своє майно, яке буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, на внуків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в рівних частках. Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв за законом її син ОСОБА_3 в порядку ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.), а після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 його спадщину прийняла за законом його дружина ОСОБА_4 в порядку ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.).

Позивач ОСОБА_3 пропустив строк для прийняття спадщини за заповітом, на його думку, з поважної причини, а тому просить суд продовжити йому строк для подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом баби ОСОБА_5 .

Як встановлено судом відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 26 лютого 2019 року Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Крива Хустського району Закарпатської області, Україна. ( а.с. 8 ).

Згідно з копією дубліката заповіту від 25 вересня 1985 року, зареєстровано в реєстрі за № 3, виданого ОСОБА_3 секретарем Кривської сільської ради Гомечко О.К. 12 лютого 2019 року замість втраченого заповіту, посвідченого ОСОБА_7 , секретарем Кривської сільської ради від 25 вересня 1985 року за реєстровим номером 37, ОСОБА_5 все своє майно, що належатиме їй на день смерті та на яке за законом вона матиме право, заповідала половину своєму внукові ОСОБА_3 та половину своїй внучці ОСОБА_6 (а.с.9 ).

Родинний зв`язок позивача з померлою підтверджується його свідоцтвом про народження, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження щодо його батька ОСОБА_3 від 26 лютого 2019 року № 59, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя про реєстрацію шлюбу його батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_8 від 26 лютого 2019 року № 0 (а.с.10 , а.с.12 , а.с. 13).

Державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори, куди ОСОБА_3 звернувся з дублікатом заповіту ОСОБА_5 , йому було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом у зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з копії паспорта громадянина України НОМЕР_2 , ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_2 з 26 квітня 1995 року (а.с.8 ).

Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні оригіналу спадкової справи № 220/94 до майна померлої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , 1944 р.н., звернувся з заявою до Хустської державної нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що залишився після смерті його матері ОСОБА_5 , яка постійно проживала в с. Крива і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як вбачається зі змісту заяви, заявник повідомив у заяві нотаріусу, що, крім нього, спадкоємців по закону немає. Про наявність заповіту покійної матері на користь свого сина та своїй племінниці у заяві нотаріусу не повідомляв.

За заявою ОСОБА_3 нотаріусом заведена спадкова справа.

19 жовтня 1994 року державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Шкробинцем Й.Й. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що на підставі ст. 529 Цивільного кодексу України спадкоємцем майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 , син померлої. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з цілого житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Як вбачається зі спадкової справи (оригінал) № 82 до майна померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 , дружина померлого, звернулась з заявою до Хустської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось на день смерті її чоловіка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 і складається з цілого житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Як вбачається зі змісту заяви, заявниця повідомила у заяві нотаріусу, що, крім неї, спадкоємців по закону немає. Про наявність у покійного ОСОБА_3 інших спадкоємців, зокрема сина ОСОБА_3 , в заяві нотаріусу не повідомляла.

За заявою ОСОБА_4 нотаріусом заведена спадкова справа.

02 лютого 2001 року державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Король О.Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що на підставі ст. 529 Цивільного кодексу України спадкоємцями майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_4 , дружина померлого. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з цілого житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , який належав померлому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Хустською держнотконторою 19.10.1994 року за р.н. 2-4832.

Як вбачається з матеріалів обох спадкових справ, державними нотаріусами перевірки щодо наявності/відсутності заповітів спадкодавців не вчинялися; інших спадкоємців не проводилося.

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку, встановленому законом, ніким не оспорюються.

Оцінивши усі докази, зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, керуючись принципом верховенства права, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

До вказаних правовідносини слід застосовувати норми Цивільного кодексу України, що регулюють відносини спадкування.

Відповідно до частин 4-5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 2 вересня 1993 року "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі N 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема Цивільного кодексу УРСР (1963 р.) (надалі ЦК УРСР).

Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

До спадкоємців другої черги (ст. 530 ЦК УРСР) належать брати та сестри померлого, а також дід і баба померлого як з боку батька, так і з боку матері.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Статею 534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частина 1 ст. 550 ЦК УРСР встановлює, що строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо суд визнає причини пропуску строку поважними.

Передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи, але лише тоді, коли він пропущений спадкоємцем з поважних причин.Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, вирішуючи питання про продовження строку для прийняття спадщини, слід мати на увазі, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту за певних обставин може бути поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому продовження строку можливе при врахуванні судом всіх конкретних обставин конкретної справи. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, така правова позиція викладена у рішенні ВСУ у справі №6-496цс17.

Згідно зі ст. 67 Закону України "Про нотаріат" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до статті 63 Закону України "Про нотаріат" державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Згідно з пунктом 114 глави 3 розділу IIІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 р. за № 152/36, державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Згідно з п. 115 глави 3 розділу ІІІ цієї Інструкції державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, а також з`ясовує в державному нотаріальному архіві(в державній нотаріальній конторі; у приватного нотаріуса, де був посвідчений заповіт), чи він не скасований.

У п. 97 вищезазначеної Інструкції зазначено, що державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме.

Таким чином, обов`язок щодо повідомлення нотаріусу про інших спадкоємців покладається законом саме на самих спадкоємців, які звернулися до нього.

Судом було встановлено, що позивач не подавав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк, оскільки йому не було відомо про заповіт його баби ОСОБА_5 на його ім`я і його ніхто не повідомляв про наявність такого заповіту.

Через два місяці після того, як його бабуся померла, ІНФОРМАЦІЯ_8 його призвали на строкову військову службу до лав Радянської Армії, звідки він був демобілізований через два роки - 12 червня 1992 року, що вбачається з дослідженої в судовому засіданні копії військового квитка, виданого Хустським районним військовим комісаріатом Закарпатської області 29 червня 1990 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.14-17 ).

Його батьки Хустську державну нотаріальну контору про заповіт ОСОБА_5 і його право на спадщину за заповітом не повідомили.

Про заповіт він дізнався в Кривській сільський раді лише після того, як його мати ОСОБА_4 у серпні 2018 року звернулась до Хустського районного суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 , та зняття його з реєстрації в спадковому будинку його бабусі.

Як вбачається з досліджених матеріалів спадкової справи № 220/94, заведеної 19 жовтня 1994 року державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_5 03 травня 1990 року з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину звернувся її син ОСОБА_3 , який у заяві прохав видати йому свідоцтва про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що залишився після смерті його матері ОСОБА_5 , яка постійно проживала в с. Крива і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як вбачається зі змісту заяви, заявник повідомив у заяві нотаріусу, що, крім нього, спадкоємців по закону немає. Чоловік померлої - його батько помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Про наявність заповіту покійної матері ОСОБА_5 на користь свого сина ОСОБА_3 та своєї племінниці ОСОБА_6 у заяві нотаріусу не повідомляв.

19 жовтня 1994 року державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори на підставі ст. 529 ЦК України ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_5 , зареєстроване у реєстрі за № 2-4832.

Як вбачається з досліджених матеріалів спадкової справи № 82, заведеної 02 лютого 2001 року державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , його дружина ОСОБА_4 (відповідач у справі) звернулась до Хустської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке складається з цілого житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 . В заяві нотаріусу повідомила, що крім неї, спадкоємців за законом немає, приховавши існування інших спадкоємців, зокрема, позивача ОСОБА_3

02.02.2001 року державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори на підставі ст. 529 ЦК України їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно ОСОБА_3 житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 .

Нормами ст.ст. 12, 13 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно із ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом в судовому засіданні було встановлено, що позивач не мав змоги звернутись вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом у встановлений законом строк у зв`язку з тим, що йому не було відомо про існування такого заповіту і його ніхто не повідомив про цей заповіт. Позивач вважав, що єдиним спадкоємцем після смерті його баби ОСОБА_5 є її син ОСОБА_3 . Він звернувся до нотаріальної контори із заявою, коли йому стало відомо про заповіт баби на користь його та ОСОБА_6 , але час звернення до нотаріуса з відповідною заявою, визначений законом, сплив. Доказів протилежного відповідачем ОСОБА_4 суду не надано. Наведені обставини свідчать про поважність пропуску ОСОБА_3 строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом та наявність підстав його поновлення.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, проаналізувавши факт надання законодавцем переваги здійсненню спадкуванню за заповітом як особистому розпорядженню особи на випадок смерті, враховуючи, що факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, приходить до висновку, що зазначені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини за досліджених судом обставин є поважними. Для реалізації ОСОБА_3 своїх прав як спадкоємця, з урахуванням наявності поважних причин пропуску передбаченого законом строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, волі спадкодавця як прояву свободи заповіту, позовні вимоги ОСОБА_3 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, ч.ч. 4-5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року, ст. 524, 529, 530, 534, 549 - 550 ЦК УРСР (1963 року), суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 строк на подання заяви до Хустської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , яка відкрилась внаслідок смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті село Крива Хустського району Закарпатської області, тривалістю один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.