СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/267/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

20.11.2020р. ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою до подачі позовної заяви в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належитьна праві приватної власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрції АДРЕСА_2 ) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

В обгрунтування заяви посилалася на те, що вона має намір невідкладно звернутись до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особи: АТ «Альфа Банк», приватний нотаріус УМНО Малий О.С. про витребування майна. Під час оскарження заявником законності набуття права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» стало відомо про відчуження АТ «Альфа-Банк» вищезазначеної квартири на користь ОСОБА_2 . Постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2020р. по справі № 759/5454/19, яка набрала законної сили встановлено незаконність набуття АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа- Банк» права власності на дану квартиру, у зв`язку з чим майно вибуло з володіння заявника поза її волею, відтак має бути відновлене порушене право заявника щляхом витребування майна з чужового незаконного володіння. ОСОБА_2 придбав квартиру не у її власника, а у АТ «Альфа Банк», як особи, яка не мала законного права набувати у власність та відчужувати, адже реєстрація права власності за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк » була здійснена з порушеннями вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто майно вибуло з володіння заявника, як його власника не з її волі, а ОСОБА_2 без відповідної правової підстави заволодів даним майном. Заявник має обгрунтовані припущення, що ОСОБА_2 , як власник квартири, яка є предметом оскарження, під час розгляду позову судом, користуючись правом вільного розпорядження своєю власністю, може умисно відчужити у будь-який спосіб вищезазначене майно на користь третіх осіб, тим самим істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених прав заявника, за захистом яких вона, як позивач, має намір звернутися до суду та/або ускладнити чи унеможливити відновлення становища, яке існувало до порушення законних прав заявника. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. З урахуванням позовних вимог заявника щодо правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на нерухоме майо - квартиру АДРЕСА_1 , з якими вона має намір звернутися до суду, вважає, що саме накладення арешту на спірну квартиру є тим універсальним заходом забезпечення позову, який здатен унеможливити зміну власника спірного майна, яка може утруднути або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову та спроможний забезпечити його реальне виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;2) забороною вчиняти певні дії;3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Враховуючи вищенаведене та ту обставину, що квартира АДРЕСА_1 буде предметом спору між сторонами, суд приходить до висновку, що в даному випадку є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому заява позивача, підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.151-153, 293 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрції АДРЕСА_2 ) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинського районний суду міста Києва, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення .

Учасники справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О. Петренко