П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року місто Київ

справа № 756/16203/19

провадження №22-ц/824/13281/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 18 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Майбоженко А.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10 лютого 2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10101 грн.62 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір.

Банк зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі.

Проте, всупереч умовам договору, відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого виникла заборгованість, загальна сума якої станом на 13 листопада 2019 року складає 27594 грн.32 коп., з яких: 8643 грн.38 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 8636 грн.38 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами; 10314 грн.56 коп. - заборгованість за пенею.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 27594 грн.32 коп.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 18 червня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10 лютого 2014 року, а саме: 8643 грн.38 коп. - заборгованість за тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у сумі 1921 грн. судового збору.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій представник позивача просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення суми та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на порушення норм матеріального права. Зокрема, посилається на те, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, крім іншого, наданий також розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, які відповідачем не спростовані. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноосібно та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином свою згоду. В даному випадку, відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Суд першої інстанції зобов`язаний був перевірити наданий позивачем розрахунок заборгованості, оцінити його у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними в матеріалах справи доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. Оскільки судом цього не було зроблено, апелянт вважає, що суд ухилився від своїх прямих обов`язків.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому апеляційним судом е переглядається.

Відповідач ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що між позивачем та відповідачем 10 лютого 20114 року була укладена Угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надана продукту кредитних карт, відповідно до умов кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 10101 грн.62 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Позивач всі зобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договору, виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленому договором.

В свою чергу відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 13 листопада 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 27594 грн. 32 коп., яка складається з 8643 грн.38 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 8636 грн.38 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами; 10314 грн.56 коп. - заборгованість за пенею.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту є доведеними, саме така сума є співмірною із заборгованістю за кредитним договором. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом та заборгованості за пенею, суд першої інстанції, виходячи із принципу справедливості та розумності, закріпленого у ст.3 ЦК України, та враховуючи, що позивач не довів, що його розмір збитків у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору значно перевищує отримані відповідачем грошові кошти та дорівнює саме вказаному розміру, вража, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Проте, повністю з таким висновком суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частино 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Установлено, що 10 лютого 2014 року між сторонами була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт. За цим договором банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 10101 грн.63 коп. на строк 24 місяці з 10 лютого 2014 року по 39 лютого 2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 10101 грн. 63 коп. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, в зазначені в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 505 грн.49 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат у відповідності до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 29 лютого 2016 року ( п.2.1 угоди )..

Відповідно до ст.212, 611, 651 ЦК України у разі порушення позичальником строків повернення заборгованості, зазначених у цій генеральній угоді. Умовах та Правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язанням строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою (п.2.2 угоди)...

Тобто сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту - зміну строку виконання основного зобов`язання.

З аналізу змісту пункту 2.2. генеральної угоди слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості.

Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї із сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному ч.2 ст.1050 ЦК України ( правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц)..

Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, сплата яких передбачена щомісячними платежами, не мають правового значення, оскільки за вимогою .2.2 генеральної угоди позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати.

З наданого банком розрахунку вбачається, що позичальником внесено на рахунок суму коштів в рахунок погашення заборгованості 26 липня 2014 року, після чого позичальник протягом 32 днів кошти не вносив. Отже, за умовами договору для позичальника ОСОБА_1 строк виконання зобов`язання настав 29 серпня 2014 року.

Станом на 29 серпня 2014 року заборгованість по тілу кредиту складала 8643 грн.38 коп., заборгованість по процентам складала 138 грн.29 коп.

З огляду на те, що зі зміною строку виконання основного зобов`язання припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 29 серпня 2014 року позивач не міг нараховувати проценти у розмірі, визначеному умовами генеральної угоди ( Правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

За таких обстави вимоги позивача про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами є частково обґрунтованими, з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість в сумі 138 грн.29 коп., вимоги позивача про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 30 серпня 2014 року по 13 листопада 2019 року як безпідставні задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог про стягнення пені. то в цій частині вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено, що сторони у письмовому вигляді обумовили умови відповідальності позичальника у вигляді пені за невиконання зобов`язань за кредитним договором.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами та заборгованості за пенею підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права. Позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 18 червня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами та заборгованості за пенею і в цій частині ухвалити нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по відсоткам в сумі 138 грн.29 коп., витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 21 грн.03 коп., а всього 159 грн.32 коп.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості і по відсоткам за користування кредитом за період з 30 серпня 2014 року по 13 листопада 2019 року та заборгованості за пенею відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус