Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/775/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю представника позивача

адвоката Яцюка М.В.

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: Черкаська міська рада про визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права приватної власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником 69/100 будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності набуто, зокрема і на підставі договору міни від 30.11.2016 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 .

В січні 2020 року позивач вирішила відчужити свою частину будинковолодіння на підставі вчинення договору дарування своєму синові, але нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії. Виявилося, що на території будинковолодіння знаходиться земельна ділянка, площею 97,8 кв.м, яка знаходиться у спільній сумісній власності позивача та ОСОБА_5 , який у свій час продав будинковолодіння ОСОБА_4

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За відомостями позивача спадщину його спадкоємці не приймали, проживали окремо від померлого. В той же час, діти є спадкоємцями. Дітьми померлого ОСОБА_5 є відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Зазначає, що відповідачі не претендують на частину земельної ділянки, яка за документами належить їх батькові, не заперечують щодо оформлення ділянки на позивача. При цьому, відсутній правовий механізм, який дозволить в позасудовому порядку вирішити спірне питання.

Таким чином, позивач не може скористатися своїм правом власності, в т.ч. розпорядитися на свій розсуд. В свій час, колишній власник будинковолодіння ОСОБА_5 не оформив право приватної власності на спірну земельну ділянку та вчинив продаж будинковолодіння позивачу.

На даний час право спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку неможливо, адже за призначенням: «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд». У всіх сторін справи, окрім позивача, відсутнє право власності в будинку АДРЕСА_1 . Земельна ділянка «прив`язана» до об`єкту нерухомості.

Таким чином, посилаючись на норми ст. 120 Земельного Кодексу України, ст. 377 Цивільного Кодексу України, позивач просить суд, - визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на земельну ділянку, площею 97,8 кв.м. кадастровий номер -02-031-0061, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Ухвалою суду від 12.02.2020р. прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.09.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 25.05.2020р. третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Черкаську міську раду.

Ухвалою суду від 06.07.2020р. замінено статус ОСОБА_4 з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача на співвідповідача.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Яцюк М.В. повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, враховуючи доводи, викладені у позові. Зазначив, що судові витрати позивач залишає за собою.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 визнав позовні вимоги і не заперечував проти їх задоволення. Відзив на позов подано не було.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_3 (надано заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог) та ОСОБА_4 не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки ОСОБА_4 не повідомила. Відзив на позов відповідачами не подано.

В судове засідання не з`явився представник третьої особи Черкаської міської ради за довіреністю Кирман В.О., надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні спору покладається на розсуд суду. Письмові пояснення по суті позову не подані.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що на запит суду приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Рубан С.С. 15.06.2020р. надані матеріали, відповідно до яких: ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті до нотаріуса звернулися його діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 із заявами про прийняття спадщини. 03.02.2016р. їм видані свідоцтва про право на спадщину за законом. Інші особи із заявами про прийняття спадщини не звертались, заповіти відсутні.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане приватним нотаріусом Рубан С.С. (реєстр №173) 03.02.2016р., ОСОБА_3 та ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 отримали у власність по Ѕ частки у спадковому майні. Спадщина, на яку у вказаних частках видане свідоцтво, складається з: 36/100 часток в праві власності житлового будинку з прибудовами та відповідною частиною надвірних споруд, що по АДРЕСА_1 , та належали померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Циндою Л.М., державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори 27.06.1997р. №2-664, зареєстрованого в КП «ЧООБТІ» (номер запису 8678).

Відповідно до договору купівлі-продажу частки в праві власності на будинок, що посвідчений приватним нотаріусом Рубан С.С. 09.03.2016р. (№327), ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з одної сторони та ОСОБА_6 , який діє від імені ОСОБА_4 , з другої сторони уклали договір про те, що ОСОБА_4 прийняла від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у власність 36/100 часток у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 відповідно до договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Рубан С.С. 30.11.2016р. (реєстр 2811) отримала у власність від ОСОБА_4 36/100 часток в праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд та земельну ділянку, площею 0,0120га, кадастровий номер :02:031:0102, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, у договорі зазначено, що 36/100 часток у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд та земельна ділянка належать ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу частки в праві власності на будинок, посвідченого Рубан С.С., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, 09.03.2016, №327, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 01. Право власності на вказану земельну ділянку відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право на підставі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-016 від 31.10.2016р. та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього (індексний номер витягу №73754100 від 23.11.2016р.); реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 101.

Право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :02:031:0102, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30.11.2016р. приватним нотаріусом Рубан С.С. (витяг від 30.11.2016р.).

Крім того, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:031:0104, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.11.2016р. приватним нотаріусом Рубан С.С. (витяг від 22.11.2016р.).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 28.02.2008р. серія ЯД №784198 ОСОБА_2 має право власності на земельну ділянку, площею 241,6кв.м. у межах згідно з планом + 97,8кв.м спільна сумісна власність за вказаною адресою. Зазначено, що спільна сумісна власність 97,8кв.м у співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (кадастровий номер :02:031:0061). Цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель та споруд.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.07.2019р. ОСОБА_2 належить на праві власності 69/100 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 30.11.2016р. (№2811) та свідоцтва про право на спадщину (№1-3828), видане 06.07.1988р. Другою Черкаською державною нотаріальною конторою, декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЧК 04, виданої Управлінням ДАБК Черкаської міської ради, технічного паспорту б/н, виданого 08.05.2019р. КП «ЧООБТІ».

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст. 16 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном (ст. 316 ЦК в редакції, чинній на час виниклих правовідносин). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК).

За нормами ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 377 ЦК України (редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Як передбачено частинами 1, 2, 4, 6 статті 120 Земельного Кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин і яка чинна на час розгляду справи).

Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею.

При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України, у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й щодо випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Враховуючи вказане та принцип слідування землі за будівлею, позивач ОСОБА_2 на даний час є власником 69/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, і відповідно, крім інших земельних ділянок і земельної ділянки, площею 97,8кв.м, яка перебувала у спільній сумісній власності її та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але його дітям, як спадкоємцям - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 нотаріусом не було видано свідоцтво про право на спадщину, а саме, - на відповідну частину (97,8 : 2 = 48,9кв.м) цієї земельної ділянки. При цьому, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 продали отримане ними у спадщину нерухоме майно (36/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд) ОСОБА_4 , яка в подальшому за договором міни передала його у власність ОСОБА_2 .

З переходом до ОСОБА_2 права власності на 36/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд і, відповідно, на 1/2 частини земельної ділянки, площею 97,8кв.м (від якої 1/2 становить 48,9кв.м), відповідачі втратили право власності на частину цієї земельної ділянки та статус власників цієї частини земельної ділянки. Крім того, як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_2 набули право власності на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та на частину спірної земельної ділянки у передбачений законом спосіб (за договором купівлі-продажу та договором міни).

Враховуючи норми чинного законодавства, при переході до ОСОБА_4 права на нерухоме майно, перейшло фактично і право на відповідну частину спірної земельної ділянки, що перебувала у власності ОСОБА_5 (1/2 від 97,8кв.м). Оскільки, в подальшому ОСОБА_2 отримала у власність від ОСОБА_4 36/100 частини в праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, то слід вважати, що до неї перейшло і право на відповідну частину земельної ділянки, яка належала ОСОБА_5 (48,9кв.м). На даний час, земельна ділянка кадастровий номер -02-031-0061 значиться як така, що перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , але фактично нею користується ОСОБА_2 , як власник всього нерухомого майна, яке від ОСОБА_5 в подальшому перейшло у її власність.

Отже, враховуючи, що як відповідачі, так і інші особи не претендують на відповідну частину земельної ділянки, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель та споруд, а також те, що позивач позбавлена можливості розпорядитися належним їй нерухомим майном, чим порушуються її права та інтереси, то суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на земельну ділянку, площею 97,8кв.м (кадастровий номер -02-031-0061), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають до задоволення.

Відповідно, підлягають до задоволення і позовні вимоги щодо припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 97,8кв.м кадастровий номер -02-031-0061.

На думку суду, обраний спосіб захисту є вірним та таким, що приведе до належного захисту прав та інтересів позивача ОСОБА_2 . Крім того, дане судове рішення жодним чином не буде порушувати права та інтереси інших осіб, в тому числі і співвласників нерухомого майна, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат немає, оскільки позивачем зазначено про те, що понесені судові витрати (сплачений при подачі позову судовий збір) вона залишає за собою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) право приватної власності на земельну ділянку, площею 97,8кв.м, кадастровий номер -02-031-0061, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право спальної сумісної власності на земельну ділянку, площею 97,8кв.м, кадастровий номер -02-031-0061, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 13.11.2020 року.

Головуючий: С. М. Позарецька