ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1083/20
провадження № 2-о/691/67/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Подороги Л.В., за участю секретаря судових засідань Йосипенко І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи: Орловецької сільської ради Городищенського району Черкаської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в які просить встановити факт, що вона, починаючи з 2012 року, проживала однією сім`єю та вела спільне господарство з ОСОБА_2 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначила, що з 1992 року по даний час, вона проживає у с. Орловець Городищенського району Черкаської області. З середини 2012 року по 27.10.2018, майже 6 років, вона постійно проживала однією сім`єю, вела спільне господарство та здійснювала догляд за ОСОБА_2 , що проживала по АДРЕСА_1 до дня смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя, ОСОБА_2 одружена не була, дітей не мала, потребувала постійного догляду, оскільки перенесла інсульт, мала хворобу рухового апарату, а останні 1,5 роки взагалі була лежача.

24.06.2016 ОСОБА_2 на випадок своєї смерті, склала заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно і все те, що буде належати їй на день смерті заповіла заявнику.

При зверненні до нотаріуса, постановою від 05.06.2020 заявнику було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, так як у останньої відсутні документи, які б підтверджували фактичне прийняття спадщини, в даному випадку рішення суду про факт спільного проживання з померлою більше п`яти років.

У результаті чого ОСОБА_1 не має можливості набути в установленому законом порядку право на спадкування двох житлових будинків та двох земельних ділянок, право на які мала спадкодавець на момент смерті, оскільки в неї відсутнє відповідне рішення суду про факт спільного проживання з померлою.

За казаних обставин вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 подану заяву підтримали, просили її задовольнити, вказавши, що заявниця дійсно спільно проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , з якою вела спільне господарство та здійснювала за нею догляд. Оскільки остання була лежачою з 2016 року, заявник змушена була розрахувалися з роботи та оформитися у центрі зайнятості як безробітна. Заявниця лише навідувалася до свого дому, а проживала спільно з ОСОБА_2 , яка потребувала постійного нагляду як вдень так і вночі. Забезпечувала нині покійну необхідними ліками та продуктами харчування, оскільки її пенсії вистачало лише на придбання памперсів. Заявниця разом зі своїм чоловіком та дитиною здійснювала догляд за її домоволодінням, здійснювали прибирання подвір`я. Також, заявниця зазначила, що після смерті ОСОБА_2 вона зверталася до сільської ради с. Орловець та надавала заповіт, складений ОСОБА_2 , про що було поставлено відмітку, що вона звернулася своєчасно.

Представник заінтересованої особи Орловецької сільської ради, у судове засідання не з`явився, надавши клопотання про слухання справи за його відсутності. Не заперечував щодо задоволення заявлених вимог.

Заслухавши заявника та її представника, свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , врахувавши думку заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Орловець Городищенського району Черкаської області, померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

За життя, нині покійна ОСОБА_2 24.06.2016 склала заповіт, яким, на випадок своєї смерті, заповідала все належне їй майно ОСОБА_1 .

З метою прийняття спадщини після ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з відповідною заявою. Однак, постановою від 05.06.2020, державним нотаріусом Городищенської державної нотаріальної контори Бідною М.О., їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю документу, який підтверджує фактичне прийняття спадщини.

За довідкою ВК Орловецької сільської ради Городищенського району Черкаської області № 23 від 15.04.2020, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_2 .

Допитані судом свідки: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , кожен окремо зазначили, що ОСОБА_1 дійсно здійснювала догляд за нині покійною ОСОБА_2 . Свідок ОСОБА_5 , який є депутатом, вказав, що він неодноразово відвідував ОСОБА_2 . Підтверджує, що неодноразово зустрічав ОСОБА_1 у останньої, але чи проживали вони однією сім`єю сказати не може, оскільки не володіє даною інформацією, а особисто відвідував небіжчицю близько одного разу на місяць. Свідок ОСОБА_4 , який проживає по сусідству з помешканням нині покійної ОСОБА_2 зазначив, що збираючись зранку на роботу періодично бачив ОСОБА_1 у дворі ОСОБА_2 , але чи проживала вона там постійно сказати не може. Також свідку відомо, що позивач проживала разом зі своїм чоловіком та дитиною по АДРЕСА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За загальним положенням про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається із часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але, на час відкриття спадщини, не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і надає відповідь на питання про прийняття спадщини спадкоємцями.

Згідно пояснень самої заявниці, з 2002 року вона працювала в Територіальному центрі соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян. У межах своїх повноважень вона здійснювала догляд за пристарілими особами села, всього їх було 11 осіб, в тому числі і ОСОБА_2 (доглядала з 2012 року).

У 2016 році в ОСОБА_2 стався інсульт і вона була паралізована. З цього часу заявник звільнилася з роботи та постійно здійснювала догляд за останньою аж до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник вважає, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 . Також заявник не заперечує, що проживала зі своїм чоловіком та двома дітьми по АДРЕСА_2 .

За довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 23 від 15.04.2020, ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 . № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», обов`язковими умовами для визнання членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Заявник і її представник не довели перед судом, що ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_2 вела спільне господарство, в них були спільні витрати, спільний бюджет, спільне харчування, купляли майно для спільного користування, спільно брали участь у витратах на утримання житла, його ремонті, надавали взаємну допомогу, в них були спільні домовленості про порядок користування житловим приміщенням тощо.

Догляд за пристарілою особою в межах службових повноважень не може бути визнане як проживання однією сім`єю.

Крім цього, сама заявник повідомила, що проживала з ОСОБА_2 після інсульту, що стався в останньої у 2016 році. Померла вона у 2018 році. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини. З доводів заявника фактично випливає, що вона проживала 2 роки до смерті, що є меншим терміном, як того вимагає ст. 1264 ЦК України. А тому навіть встановлення факту проживання протягом 2 років не породить юридичні наслідки у вигляді отримання заявником права на спадкування. Ця обставина є самостійною підставою для відмови в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичні наслідки.

Представник заявника зазначила, що нотаріус не бажає видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом оскільки в неї викликає сумнів достовірність подання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини, яка зареєстрована секретарем Орловецької сільської ради, а тому заявник звернулася для встановлення факту проживання однією сім`єю для прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги за законом.

Однак суд не є тим органом, що призваний виконувати забаганки нотаріусів і фізичних осіб спадкоємців.

У разі сумніву в достовірності документу, нотаріус може перевіряти його дійсність у межах своїх повноважень, а не направляти спадкоємців до суду для встановлення фактів чи оформлення спадщини.

У свою чергу, в разі незгоди з діями/бездіяльністю нотаріуса, особа може оскаржити таку дію/бездіяльність у визначеному Законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином суд вважає, що заявник невірно обрала спосіб захисту своїх прав, як і не довела суду, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 більше 5 років, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 76 - 81, 258, 259, 263 - 265, ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, суд

в и р і ш и в :

У задоволені заяви ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи: Орловецької сільської ради Городищенського району Черкаської області, про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, через суд першої інстанції, протягом 30 днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 27.11.2020.

Суддя Л. В. Подорога