Справа №461/7500/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря

судового засідання Івасюти Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про відшкодування шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь моральну шкоду в розмірі 59 982 гривні 00 копійок.

Обґрунтовуючи позов покликається на те, що 25 січня 2018 року вона була викликана старшим оперуповноваженим Управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України майором поліції ОСОБА_2 для дачі пояснень щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції». 14 лютого 2018 року її повторно викликали для дачі пояснень з цього самого приводу та старшим оперуповноваженим УЗЕ у Львівській області ДЗЕ НП України майором поліції Горбулько Ю.С. було складено протокол №129 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, стосовно ОСОБА_1 , за яке передбачена відповідальність згідно з ч. 2 ст. 172-6 КУпАП. Згідно протоколу, ОСОБА_1 , в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно повідомила про суттєві зміни в майновому стані, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 172-6 КУпАП. Постановою Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/831/18 від 20 березня 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Вказане судове рішення було нею оскаржено. Постановою Апеляційного суду Львівської області у справі № 462/831/18 від 21 червня 2018 року було скасовано постанову Залізничного районного суду м. Львова від 20 березня 2018 року та закрито провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП. 03 липня 2018 року вона отримала повідомлення про вилучення з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення відомостей про неї, на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2018 року. Вказує, що з 29 травня 2018 року по 03 липня 2018 року відомості про ОСОБА_1 відображались у Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні правопорушення, на підставі постанови Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/831/18 від 20 березня 2018 року, яка так і не набрала законної сили.

Позивач зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 . Разом із нею за цією адресою проживає малолітня дитина ОСОБА_3 , 2015 року народження. На час провадження у справі про адміністративне правопорушення вона змушена була неодноразово залишати дворічну дитину для її догляду іншим особам. Зокрема, двічі для дачі пояснень в УЗЕ у Львівській області ДЗЕ НП України та двічі для участі в судових засіданнях. Крім того, вона обіймала посаду секретаря судового засідання Львівського окружного адміністративного суду. Внесення відомостей про неї до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, поставило під загрозу її подальше перебування на державній службі, істотно негативно вплинуло на її професійну ділову репутацію.

Щодо розміру відшкодування моральної шкоди зазначає, що в період з 14 лютого 2018 року по 21 червня 2018 року вона зазнала безпідставного переслідування з боку держави за начебто вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією. Виходячи з мінімального розміру заробітної плати на момент звернення з даною позовною заявою, розмір відшкодування у всіх випадках не може бути меншим аніж 19 994 гривень: 18 892 = 4723 грн. (мін. зарплата на 1 січня 2020 року) х 4 (кількість місяців), 1 102 = (7 днів понад 4 місяці; розраховано за формулою 4723 : 30 х 7). Вказаний розмір відшкодування є мінімальним, тобто це щонайменша сума, яка має бути відшкодована за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. Враховуючи вказані обставини, вважає, що стягненню на її користь в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає не мінімальна сума, а сума кратна трьом мінімальним виплатам, що становить 59 982 грн. (3x19 994 грн.), що адекватно співвідносить зі ступенем моральних втрат.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, з мотивів наведених у ньому та відповіді на відзив. Вказала, що внаслідокподій, які сталися у зв`язку з складання безпідставного протоколу про адміністративне правопорушення, винесенням протиправної постанови Залізничного районного суду м. Львова та внесення відомостей про неї до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, вона, як працівник органу судової влади, поза розумним сумнівом, перенесла моральні страждання, адже їй довелося брати участь у провадженні в суді щодо неї - працівника апарату іншого суду. Окрім того, незаконне притягнення до адміністративної відповідальності викликало у неї занепокоєння щодо погіршення її бездоганної репутації, як працівника Львівського окружного адміністративного суду. Також вона була вимушена достатньо тривалий час доводити свою правоту у суді, що безперечно змінило сталий спосіб та ритм її життя. Так, вона змушена була неодноразово залишати дворічну дитину для її догляду іншим особам. До того всього, в період березня 2018 року, коли відбувалась найактивніша стадія провадження у справі про адміністративне правопорушення, її донька знаходилась на стаціонарному лікуванні у Комунальній міській дитячій лікарні. Просила позов задовольнити повністю.

Представник Департаменту захисту економіки в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду відзив на позов у якому зазначив, що як вбачається з відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постанова Залізничного районного суду м. Львова від 20 березня 2018 по справі № 462/831/18, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою ст.172-6 КУпАП та застосовано щодо неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, була скасована 21.06.2018 року постановою Апеляційного суду Львівської області, провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 172-6 КУпАП. Рішення у справі набрало законної сили лише 21.06.2018 року, тобто в день винесення судом апеляційної інстанції постанови, якою провадження в справі щодо ОСОБА_1 закрито. Таким чином, за результатами адміністративного провадження стягнення у вигляді штрафу до ОСОБА_1 не застосовувалось, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно позивача, не потягнув для неї негативних наслідків. Щодо тверджень ОСОБА_4 , що незаконне притягнення до відповідальності викликало в неї надмірні хвилювання, занепокоєння щодо погіршення її бездоганної репутації державного службовця(працівника органу судової влади), поставило під загрозу її подальшу роботу в суді, то такі є недоведеними, оскільки доводи позивача обмежуються лише перерахуванням негативних наслідків без будь-якого доказового підтвердження. Такі доводи позивача жодним чином не вказують на причинний зв`язок між складенням щодо ОСОБА_1 протоколу за частиною 2 статті 172-6 КУпАП та пережитими нею негативними наслідками в зв`язку з цим. Просить у задоволенні позову відмовити повністю та проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши доводи позивача, суд приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.4 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено наступне.

25 січня 2018 року та 14 лютого 2018 року ОСОБА_1 була викликана старшим оперуповноваженим Управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України майором поліції ОСОБА_2 для дачі пояснень щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» /а.с.9-10/.

14 лютого 2018 року старшим оперуповноваженим УЗЕ у Львівській області ДЗЕ НП України майором поліції Горбулько Ю.С. складено протокол №129 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, стосовно ОСОБА_1 , за яке передбачена відповідальність згідно з ч. 2 ст. 172-6 КУпАП /а.с.11-13/.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/831/18 від 20 березня 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян /а.с.14-15/.

30 березня 2018 року позивачем було подано апеляційну скаргу /а.с.16-18/.

Повідомленням Міністерства юстиції України від 29 травня 2018 року ОСОБА_1 оповіщено про те, що відомості про неї внесено до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення /а.с.22/.

Постановою Апеляційного суду Львівської області у справі № 462/831/18 від 21 червня 2018 року було скасовано постанову Залізничного районного суду м. Львова від 20 березня 2018 року та закрито провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП /а.с.23-25/.

03 липня 2018 року ОСОБА_1 було отримано повідомлення про вилучення з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення відомостей про неї на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2018 року /а.с.26/.

З 03 липня 2008 року по 16 листопада 2018 року ОСОБА_1 працювала секретарем судового засідання в Львівському окружному адміністративному суді, що підтверджується копію трудової книжки /28-30/.

Згідно довідки Комульної міської дитячої лікарні, з 05 березня 2018 року по 07 березня 2018 року донька ОСОБА_1 ОСОБА_3 перебувала на лікуванні в Львівському міському дитячому алергологічному центрі Комунальної міської дитячої лікарні /а.с.38/.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Однак ця норма встановлює лише загальні правові засади відшкодування зазначеної шкоди.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості ( ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Виникнення такої шкоди тісно пов`язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість виникнення моральної шкоди.

Об`єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 року ( далі Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.п.2 п.5 наведеної постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до роз`яснень у п.п.1 п.9 вищезгаданої постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач, як на підставу позовних вимог, посилається на те, що працювала секретарем судового засідання Львівського окружного адміністративного суду. Внесення щодо неї відомостей до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення негативно вплинуло на її ділову репутацію, поставило під загрозу подальше перебування на державній службі, спричинило нервовий стрес, завдало психологічних страждань. Відтак, вважає, що складення відносно неї протоколу за частиною другою статті 172-6 КУпАП та закриття у подальшому провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення є безумовною підставою для відшкодування їй моральної шкоди.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закону) визначає, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення.

Зазначені положення також повністю узгоджуються із вимогами статті 1176 Цивільного кодексу України.

Із системного аналізу статей 1, 2 Закону, статті 1176 ЦК України вбачається, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, має особа, щодо якої було незаконно застосовано адміністративний арешт чи виправні роботи, незаконна конфіскація майна або незаконне накладення штрафу, а також у випадку закриття вказаної справи про адміністративне правопорушення.

Для застосування деліктної відповідальності на підставі частини шостої статті 1176 Цивільного кодексу України, необхідною є наявність складу правопорушення, а саме наявність: шкоди, протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду.

Вказане узгоджується з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до статей 283, 284 КУпАП, складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки таке притягнення відбувається шляхом прийняття судом відповідної постанови, безпосереднього накладання стягнення.

Як встановлено в ході судового розгляду, постанова Залізничного районного суду м. Львова від 20 березня 2018 по справі № 462/831/18, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою 172-6 КУпАП та застосовано щодо неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, була скасована 21.06.2018 року постановою Апеляційного суду Львівської області, а провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Таким чином, постанова суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасована, а остаточне рішення у справі постановлено та набрало законної 21.06.2018 року, тобто в день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, яким провадження в справі щодо ОСОБА_1 закрито.

Таким чином, за результатами адміністративного провадження стягнення у вигляді штрафу до ОСОБА_1 не застосовувалось, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно позивача, не потягнув для неї негативних наслідків.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Верховним Судом України у справі № 6-501 цс 17, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Отже, сам факт закриття справи про адміністративні правопорушення не є підставою для відшкодування шкоди, відповідно до частини першої статті 1176 Цивільного кодексу України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування. прокуратури і суду».

Вказані обставини свідчать про відсутність негативних явищ для позивача як наслідків дій відповідача, пов`язаних із спричиненням їй шкоди позов про відшкодування якої ініційовано позивачем, а також не доводять факт спричинення шкоди та наявність відповідного причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та ймовірною шкодою спричиненою позивачу.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, вважає, що наявність постанови Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2018 року, якою апеляційну скаргу задоволено, постанову Залізничного районного суду м. Львова від 20 березня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-6 КУпАП скасовано, а провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки даним рішенням не встановлюється безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди.

Також, позивачем не надано належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів заподіяння їй душевних страждань протиправними діями відповідача у справі. Зокрема, прямих доказів душевних страждань, яких позивач зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, або доказів приниження честі та гідності, а також ділової репутації, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправних дій відповідача, передбачених ч.2 ст.23 ЦК України. Виникнення у позивача занепокоєння та надмірного хвилювання щодо погіршення її репутації, загрози подальшого перебування на державній службі саме по собі не встановлює протиправності дій відповідача, а також наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між цими діями і ймовірною шкодою спричиненою позивачу.

За переконанням суду закриття провадження у справі із зазначенням підстави відсутність у діянні складу адміністративного правопорушення, є достатньою та справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.

Позивач не надала суду належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів спричинення моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою в розмірі 59 982 гривень.

Крім цього, обґрунтовуючи розмір заподіяної шкоди позивач вважає, що така становить 59982 гривень та співмірна понесеним нею стражданням. При цьому, в обґрунтуванні такої позиції ОСОБА_1 вказує на допущені, на її думку, працівниками Залізничного районного суду міста Львова порушення Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, що в подальшому призвело до безпідставного внесення Міністерством юстиції України відомостей про неї до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення. Однак, такі доводи позивача не вказують на причинний зв`язок між складенням щодо ОСОБА_1 протоколу за частиною 2 статті 172-6 КУпАП та пережитими нею негативними наслідками в зв`язку з цим. Крім того, отримання відповідної сатисфакції у виді судового рішення яким встановлено невинуватість позивача, не позбавляє її можливості ініціювати питання притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб, внаслідок дій яких у відповідному реєстрі були відображені відомості щодо набрання законної сили постановою суду першої інстанції, що потягнуло внесення даних про позивача у до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення,то у тати відповідну сатисфакцію.

Оцінюючи заявлені позивачем вимоги, суд також виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Таким чином, суд, враховуючи серед інших вищенаведених положень законодавства, норми ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з врахуванням вимог розумності і справедливості, вважає, що встановлення невинуватості особи в адміністративному провадженні рішенням апеляційного суду і, як наслідок виключення даних про позивача з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, заподіяну позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами не доведено факту заподіяння відповідачем Департаментом захисту економіки Національної поліції України моральних страждань або втрат немайнового характеру, які потребують відшкодування у заявленому розмірі, наявності причинного зв`язку між заявленою шкодою і діями даного відповідача, отже належним чином не обґрунтовано розміру заподіяної позивачу шкоди, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити в повному обсязі.

Оскільки позивач, відповідно до п.13 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20 листопада 2020 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.