Провадження № 22-ц/812/1875/20 Доповідач апеляційної інстанції-Тищук Н.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Миколаїв

справа № 489/1284/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Лівшенком О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 22 травня 2020 року суддею Рум`янцевою Н.О. в приміщенні цього ж суду зі складанням його повного тексту, у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до

ОСОБА_1

про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позивачка зазначала, що 25 березня 2011 року уклала шлюб з ОСОБА_1 . Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 грудня 2019 року шлюб розірвано. Син перебуває на її утриманні, а відповідач від утримання дитини ухиляється.

Посилаючись на викладене, просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина у розмірі ј частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 1 січня 2020 року і до повноліття дитини.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 стягнуто аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 березня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що з моменту розірвання шлюбу син проживає з ним та його батьками та саме він, а не позивачка його утримує. Також просив повернути йому кошти, стягнуті за рішенням суду.

В судове засідання апеляційного суду позивач не з`явилась, повідомлена належним чином. Апелянт підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити. В частині заяви щодо повернення коштів, стягнутих за рішенням суду, вказав, що кошти ним на даний час ще не сплачувались.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Шлюб між сторонами розірвано 6 грудня 2019 року (а.с. 3-4).

Звертаючись з позовом про стягнення аліментів у березні 2020 року, ОСОБА_2 надала суду довідку від 24 лютого 2020 року про реєстрацію місця проживання дитини у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 9, 10).

При подачі апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 надав довідку ТОВ «Миколаївдомсервіс» від 6 жовтня 2020 року про те, що малолітній ОСОБА_3 з 25 березня 2020 року зареєстрований разом з ним та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 30).

Отже, на час ухвалення судом рішення малолітній ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав з батьком, що підтверджується також актом проживання (а.с. 41).

Частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За приписами частини 2 цієї статті той з батьків, хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі домовленістю між батьками.

Таким чином, оскільки на час ухвалення судового рішення дитина з позивачкою не проживала, то у відповідача не виникло обов`язку сплачувати аліменти на її утримання на користь позивачки.

З огляду на те, що позивачкою було приховано від суду факт того, що після пред`явлення нею позову місце проживання дитини змінилось, судом, через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, було ухвалено необґрунтоване рішення.

Отже, таке рішення має бути скасоване апеляційним судом.

Крім того, колегія суддів вважає, що має бути залишена без задоволення заява ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду.

Положеннями частинами 1, 5, 6 статті 444 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо скасувавши рішення, він, зокрема відмовляє в позові повністю.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Однак, на противагу зазначеному, апелянт не додав документ, який підтверджує те, що установою банку було списано суму, стягнуту за оскаржуваним рішенням суду. Крім того, апелянт підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду факт того, що на момент перегляду рішення суду першої інстанції, аліменти за рішенням суду ним не сплачувались.

За такого, оскільки за оскарженим рішенням аліменти не були стягнуті, відсутні підстави, передбачені ст. 444 ЦПК України, для задоволення заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду.

Керуючись статями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 24 листопада 2020 року