Справа № 465/2644/20 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/811/2035/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю:представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката Пащука А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу № 465/2644/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 04 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Парус Парк» в особі голови кооперативу Мандзій Олега Володимировича про визнання недійсним договору № 1520/1012-18-01 про відступлення прав та зміну сторони у зобов`язанні від 12 грудня 2019 року,-

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Житлово-Будівельного Кооперативу «Парус Парк» про визнання недійсним Договору № 1520/1012-18-01 про відступлення прав та заміну сторони в зобов`язанні від 12 грудня 2019 року.

Крім цього, ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 66,1 кв.м, що належить ОСОБА_1 , (реєстраційний номер 101).

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що ним, заявлено позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Обслуговуючого кооперативу „Житлово-Будівельний Кооператив «Парус Парк» про визнання недійсним Договору № 1520/1012-18-01 про відступлення права та заміну сторони в зобов`язанні від 12 грудня 2019 року, оскільки укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя є підставою для визнання такого договору недійсним при умові врахування того факту, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого подружжя.

Відповідно до договору 1520/1012-18-01 від 12 грудня 2019 року про відступлення прав та зміну сторони в зобов`язанні ОСОБА_4 відступила в користь ОСОБА_1 право члена кооперативу - ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ПАРУС ПАРК».

Відповідно до інформаційної довідки 741-398169889 від 01 лютого 2020 року, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер 101).

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 04.06.2020 року задоволено заяву про забезпечення позову.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 66,1 кв.м, що зареєстрована за ОСОБА_1 (реєстраційний номер 6101) шляхом заборони продавати, передавати, дарувати чи вчиняти інші дії щодо вказаної квартири до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили.

Застосовано зустрічне забезпечення позову шляхом зобов`язання позивача ОСОБА_2 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову внести на депозитний рахунок Франківського районного суду м.Львова грошові кошти у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень про що протягом трьох днів повідомити суд шляхом надання відповідних документів.

Ухвалу суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою. Не погоджується з мотивами суду щодо забезпечення позову, вважає їх недостатніми, а оскаржуване судове рішення передчасним, таким, що постановлене без з`ясування усіх обставин справи. Судом не звернуто уваги на те, що позовні вимоги є немайновими. У випадку ухвалення судом рішення про визнання недійсним даного договору у позивача жодних речових прав на квартиру АДРЕСА_1 не виникне. Позивач не набуде ані прав володіння, ані власності на дану квартиру. Судом в оскаржуваній ухвалі не зазначено яким чином накладення арешту на нерухоме майно забезпечить виконання рішення суду про визнання недійсним договору про заміну сторони у зобов`язанні, або яким чином накладення арешту на нерухоме майно забезпечить ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Судом також застосовано зустрічне забезпечення у сумі 10 000,00 грн. щодо нерухомого майна вартістю близько 2 000 000,00 грн., що є неспівмірним і не зможе забезпечити можливе відшкодування збитків позивачу, суперечить ч.3 ст. 150 ЦПК України. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у даній справі.

Відзив на апеляційну скаргу надійшов від представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , однак суд апеляційної інстанції не приймає такий до уваги, оскільки ОСОБА_5 не додала до відзиву документів, які підтверджують, що вона має статус адвоката.

Відповідно до частин 1,2 ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Даний спір, в цьому переліку відсутній, тому представниками у цій справі можуть бути лише адвокати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Пащука А.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Обслуговуючого кооперативу „Житлово-Будівельний Кооператив «Парус Парк» про визнання недійсним Договору № 1520/1012-18-01 про відступлення права та заміну сторони в зобов`язанні від 12 грудня 2019 року.

Відповідно до договору 1520/1012-18-01 від 12 грудня 2019 року про відступлення прав та зміну сторони в зобов`язанні ОСОБА_4 відступила в користь ОСОБА_1 право члена кооперативу - ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ПАРУС ПАРК».

Починаючи з дати укладення цього Договору, в Кооперативу виникає зобов`язання перед Новим асоційованим членом Кооперативу щодо організації будівництва Об`єкта будівництва, здачі його в експлуатацію та передачі у власність Новому асоційованому члену Кооперативу приміщення на умовах, встановлених Договором про пайову участь, а також виникають інші права та обов`язки, які передбачені Договором про пайову участь.

Починаючи з дати укладення цього Договору, в Нового асоційованого члена Кооперативу виникає право отримати у власність Приміщення на умовах, встановлених Договором про пайову участь, та виникають зобов`язання перед Кооперативом щодо здійснення повної вартості пайового внеску, а також інші права та обов`язки, передбачені Договором про пайову участь.

При цьому сторони узгодили, що пайовий внесок вартістю 1 943 833 грн.00 коп. внесений Асоційованим членом Кооперативу згідно Акту передачі-приймання рухомого майна(будівельних матеріалів) в рахунок пайового внеску по Договору про здійснення пайового внеску в обслуговуючий кооператив «ЖБК «Парус Парк» від 10 грудня 2018 року зараховується в якості пайового внеску на користь Нового асоційованого члена кооперативу.

Відповідно до інформаційної довідки 741-398169889 від 01 лютого 2020 року, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер 101).

Підставою позову є те, що ОСОБА_3 розпорядилася спільним майном подружжя без згоди позивача .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті укладення спірного договору ОСОБА_1 отримала у приватну власність квартиру, що за адресою АДРЕСА_2 , а тому забезпечення позову є співмірним з позовними вимогами та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду, оскільки в подальшому ця квартира може бути відчужена, що може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, з огляду на те, що позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Суд також враховував інтереси відповідача ОСОБА_1 , права якої можуть бути порушені шляхом вжиття заходів забезпечення позову, тому дійшов висновку щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення на суму 10000 грн. з метою забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Встановивши, що спір виник з приводу відчуження ОСОБА_4 права на набуття у власність як член Кооперативу приміщення внаслідок внесення паю в розмірі 1 943 833 грн. та перехід такого права до іншої особи може призвести до неможливості виконання рішення суду, а зміна власника квартири до затягування вирішення спору по суті, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Обраний судом захід забезпечення позову є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України і вжиття такого заходу спрямовано на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок задоволення позову у позивача не виникне жодних речових прав на квартиру не спростовують висновків суду про необхідність забезпечення позову.

Посилання апелянта на те, що за даним договором ОСОБА_1 не набуває права на об`єкт, що є предметом забезпечення позову спростовується умовами п.2.2 оскаржуваного позивачем договору.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що накладення арешту на квартиру за позовними вимогами немайнового характеру є неадекватним та неспівмірним, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими, оскільки предметом спору є договір за яким колишня дружина позивача відчужила своє право на набуття квартири у власність внаслідок внесення пайового внеску, який як стверджує позивач він отримав у позику, а тому накладення арешту на квартиру спрямовано на збереження існуючого становища до вирішення справи по суті.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що накладення арешту та заборона вчиняти дії щодо відчуження квартири унеможливить виникнення інших спорів та забезпечить фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову. Можливе задоволення позову поверне сторін оспорюваного договору у попередній стан, а саме: набувачем права власності на квартиру стане колишня дружина позивача.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні Європейського суду з прав людини «Салах Шейх проти Нідерландів» наголошується, що ефективний засіб-це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції належно врахував вимоги позовної заяви, надав оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову для ефективного захисту прав заявника у випадку ухвалення рішення суду на його користь.

Щодо посилання апелянта про неспівмірність зустрічного забезпечення з позовними вимогами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1,5 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Визначена судом сума зустрічного забезпечення спрямована на покриття збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку з забезпеченням позову, а тому апеляційний суд погоджується з розміром визначеного зустрічного забезпечення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 04 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку, визначеному ст..ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 19 листопада 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк