Ухвала

24 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 303/369/15-ц

провадження № 61-5616ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2006 року № MKВ7АЕ00000024 в розмірі 37 891,44 доларів США.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2006 року № MKВ7АЕ00000024 в розмірі 37 891,44 доларів США, з яких: 7 772,33 доларів США - заборгованість за кредитом; 14 260,71 доларів США - за процентами за користування кредитом; 730,80 доларів США - за комісією; 15 127,60 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року (повний текст якої виготовлено 17 лютого 2020 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року змінено, викладено резолютивну частину рішення в іншій редакції. Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк) задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2006 року № MKВ7АЕ00000024 в розмірі 16 909,98 доларів США, з яких: 7 772,33 доларів США - заборгованість за кредитом; 9 137,65 доларів США - заборгованість за процентами. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

17 березня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 30 березня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 7 308 грн, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Листами Верховного Суду від 31 березня 2020 року № 16493/0/222-20 та від 05 серпня 2020 року № 37555/0/222-20 (повторно) на адресу ОСОБА_1 , зазначену ним в касаційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1 , направлялася ухвала Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 30 березня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху. Однак 13 травня 2020 року та 29 жовтня 2020 року вказані листи повернулися до Верховного Суду з відміткою служби поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з доповідною запискою консультанта суду управління забезпечення роботи Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року в цей день ним було здійснено дзвінок за телефонним номером НОМЕР_1 , зазначеним ОСОБА_1 в касаційній скарзі, з метою отримання інформації про причини неотримання заявником ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 30 березня 2020 року. ОСОБА_1 у телефонному режимі повідомив, що спір, який виник між ним і банком, було вирішено в позасудовому порядку, тому подальший розгляд касаційної скарги його не цікавить.

Відповідно до частини першої статті 131 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Матеріали касаційного провадження не містять заяви особи, яка подала касаційну скаргу, про зміну місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Ухвала Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 30 березня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 31 березня 2020 року.

Враховуючи наведене, а також те, що надіслані ОСОБА_1 листи з ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху двічі повернулися до Верховного Суду з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання» та що ОСОБА_1 тривалий час не цікавився її розглядом, хоча мав таку можливість, зокрема міг дізнатися про постановлену у справі ухвалу з Єдиного державного реєстру судових рішень, є підстави вважати, що судом було вжито всіх залежних від нього заходів для прискорення процедури розгляду касаційної скарги.

Крім того, Верховним Судом враховано, що заявник не зацікавлений у розгляді його касаційної скарги, про що в телефонному режимі повідомив працівника Верховного Суду.

Згідно з пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Станом на 24 листопада 2020 року від ОСОБА_1 не надійшло заяв про продовження процесуального строку, встановленого для усунення недоліків касаційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху та її повернення в разі неусунення недоліків), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Частинами п`ятою і шостою статті 393 ЦПК України передбачено, що питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.

У відведений судом строк заявник не виконав вимог ухвали Верховного Суду від 30 березня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху, судового збору за подання касаційної скарги не сплатив, недоліків касаційної скарги не усунув, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження. Тому касаційна скарга підлягає поверненню.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук