Справа №751/7216/19
Провадження №2/751/347/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

при секретарі Клименко К.Є.

за участю представника позивача адвоката Кулініч К.В., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним,

ВСТАНОВИВ:

02.10.2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , укладений 11 грудня 2000 року та посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Борисовою Тетяною Анатоліївною за реєстровим номером 5771.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4 . 11 грудня 2000 року її сестра - ОСОБА_5 , на підставі доручення, виданого батьком, уклала з відповідачем договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального міського округу Борисовою Т.А. Тобто договір купівлі-продажу був укладений після спливу одного року після смерті довірителя. Позивач вважає, що спірний договір був укладений з грубим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки довіреність на ім`я ОСОБА_5 припинила свою чинність, а приватний нотаріус не вжила заходів для перевірки дійсності довіреності. Тому вважає, що внаслідок укладення спірного договору порушені її права, оскільки вона могла би претендувати в якості спадкоємця на його частину, у зв`язку з чим змушена звернутися з даним позовом до суду. Про те, що згаданий договір купівлі-продажу був укладений у 2000 році позивачка дізналася, коли приймала спадщину після смерті своєї матері у 2017 році, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13 лютого 2018 року, у зв`язку з чим вважає, що строк звернення до суду з даним позовом нею не пропущений.

Ухвалою судді від 15.10.2019 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху (а.с.19-20)

Ухвалою судді від 28.10.2019 року після виправлення недоліків позивачем, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.26).

Ухвалою суду від 18.11.2019 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.45-46).

Ухвалою суду від 23.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.67).

У судове засідання позивач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою, не з`явилась, на адресу суду надійшла заява позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові (а.с. 135-136).

Представник позивача адвокат Кулініч К.В. у судовому засіданні просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві (а.с.1-4) та у відповіді на відзив на позов (а.с.86-87).

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав, вказуючи на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, крім того зазначив, що дійсно 11 грудня 2000 року він у нотаріуса в якості покупця укладав спірний договір житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , читав його та підписував. Довіреною особою продавця була його ( ОСОБА_1 ) колишня дружина, ОСОБА_5 , з якою він двічі перебував у зареєстрованому шлюбі. Вперше розірвали шлюб у 1989 90 році, а вдруге зійшлися у 2014 році, а розлучились у 2016 році. На час вчинення спірного правочину у подружніх стосунках з ОСОБА_5 не перебував, родинних зв`язків із сім`єю колишньої дружини не підтримував, про смерть її батька не знав, дізнався що він помер роки через два після укладення договору. Також зазначив, що під час укладення договору єдиного реєстру правочинів, де б нотаріус могла перевірити дійсність довіреності, не існувало, тому ОСОБА_5 , як отримувач довіреності, повинна була повідомити про ці обставини нотаріуса при пред`явленні своїх повноважень. Нотаріус під час посвідчення спірного договору з`ясовувала питання щодо довіреності, на що ОСОБА_5 пояснювала, що все нормально. Крім того, він не юрист, і тоді взагалі не знав і не мав знати, що дія довіреності закінчується в разі смерті довірителя. Він (відповідач) є добросовісним покупцем, а ОСОБА_5 приховала від нього та нотаріуса важливі обставини договору.

Представник відповідача адвокат Редька В.Г. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.77-78). Також вказав, що у позові необхідно відмовити, оскільки ОСОБА_1 є добросовісним покупцем.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_6 (а.с.6)

ОСОБА_4 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору міни, посвідченого Першою чернігівською державною нотаріальною конторою 20.09.1994 року за реєстровим № 1-4565, який зареєстровано в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.12.2000 року в реєстровій книзі № 181 під реєстровим № 18073 (а.с.141).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 31 січня 2000 року Відділом ЗАГС адміністрації Кіровського району м.Єкатеринбург РФ, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 31 січня 2000 року зроблено відповідний актовий запис за №127 (а.с.7).

11 грудня 2000 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Тетяною Анатоліївною було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 (продавцем) в особі ОСОБА_5 , яка діяла на підставі доручення, посвідченого нотаріусом Корольовою Н.В. м.Єкатеринбургу, 15.10.1998 за реєстровим № 7278 (а.с.144), та ОСОБА_1 (покупцем), зареєстрований у реєстрі за № 5771 (а.с.140).

Згідно інформаційної довідки Комунального підприємства «Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації» № 4431 від 20.11.2019 р., станом на 31.12.2012 року в м.Чернігові зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 в цілому будинок за ОСОБА_1 , правовстановлюючий документ Договір купівлі-продажу від 11.12.2000 року № 5771 (а.с.74).

До доручення, посвідченого нотаріусом Корольовою Н.В. м.Єкатеринбургу, 15.10.1998 за реєстровим № 7278 (а.с.144), на підставі якого при укладенні спірного договору від імені ОСОБА_4 діяла ОСОБА_5 , додано заяву ОСОБА_6 (посвідчену нотаріусом Корольовою Н.В. м.Єкатеринбургу, 16.10.1998 за реєстровим № 7311) про згоду на розпорядження нерухомим майном набутим в період шлюбу з ОСОБА_4 , яке складається з земельної ділянки, споруд та житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.145).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 16 червня 2017 року Відділом запису актів громадянського стану м.Єкатеринбурга Свердловської області РФ, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 16 червня 2017 року складено відповідний актовий запис за №7757 (а.с.8).

У встановлений законом строк позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , спадкоємцями якої є позивач ОСОБА_3 на підставі заповіту, та ОСОБА_5 дочка, відповідно до ст. 1149 ЦК РФ, що підтверджується довідкою нотаріуса ОСОБА_7 (а.с.105) та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданому 13.02.2018 року позивачу (а.с.9).

З повідомлення уповноваженої особи Нотаріальної палати Свердловської області від 25.02.2020 року за вих. № 269 на ім`я позивача ОСОБА_3 убачається, що за даними єдиної інформаційної системи нотаріуса «Нот», спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , нотаріусами м. Єкатеринбурга та Свердловської області не заводилась (а.с.90).

Аналізуючи сукупність наведених доказів, суд доходить висновку про очевидність того, що ОСОБА_4 не був та не міг бути стороною у договорі купівлі-продажу від 11 грудня 2000 року, оскільки помер ще 28 січня 2000 року.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст.ст. 215-235 ЦК України).

Позивач, обґрунтовуючи своє право на оспорення вищезазначеного укладеного договору зазначила, що вона є одним із спадкоємців ОСОБА_6 посилалась на те, що оспорюваний нею договір, укладений 11 грудня 2000 року, укладено з порушенням норм ЦК України, оскільки спірний об`єкт відчужила особа, яка на момент укладання договору була мертвою, тобто зміст правочину суперечить нормам ЦК України, що відповідно до ст.203 та ст.215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

У відповідності до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Стаття 30 ЦК України передбачає що, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

У відповідності до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність, тобто здатність фізичної особи мати цивільні права та обов`язки, фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст. 203 ЦК України).

Отже, суд доходить висновку, що оскільки ОСОБА_4 після своє смерті не міг бути учасником будь-якого правочину, тому не можна вважати, що спірний договір купівлі - продажу житлового будинку від 11 грудня 2000 року, був укладений саме ОСОБА_4 як належним продавцем, а відтак суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з наведеної норми та враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд, ухвалюючи рішення у даній справі, не вирішує питання щодо застосування правових наслідків недійсності правочину, на що вказували відповідач та його представник у судовому засіданні.

Щодо строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимого про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1. ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи обставини справи та надані докази, суд вважає, що строк звернення до суду з цим позовом ОСОБА_3 не пропущено з огляду на те, що про факт порушення своїх прав позивач дізналася лише у 2017 році, коли приймала спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , як встановлено судом, після смерті батька позивача ОСОБА_4 спадкова справа не заводилась.

За таких обставин, суд, вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.25,26,30,202,203,215,256, 257,261 ЦК України, та керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 223, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ), про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним,- задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , укладений 11 грудня 2000 року та посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Борисовою Тетяною Анатоліївною за реєстровим номером 5771.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення суду складене 18 листопада 2020 року.

Головуючий - суддя І. В. Яременко