УХВАЛА

13 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 759/1749/19

провадження № 61-15680ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року, ухвалу Київського апеляційного суду від 18 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», третя особа -

т.в.о. Директора дирекції з правового забезпечення Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» Гулуш С. В., про витребування і видачу трудової книжки після проведення повного розрахунку та стягнення відшкодування за порушення строків розрахунку при звільненні за затримку видачі трудової книжки, зміну дати звільнення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду

м. Києва з позовом, в якому просила зобов`язати відповідача видати належним чином оформлену трудову книжку; зобов`язати відповідача змінити дату звільнення

з 02 січня 2019 року на фактичний день видачі трудової книжки; стягнути

з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки і проведення кінцевого розрахунку; покласти

на службову особу - т.в.о. директора дирекції з правового забезпечення

КП «Київтеплоенерго» громадянина Гушула С. В. персонально обов`язок відшкодувати майнову шкоду, заподіяну КП «Київтеплоенерго» своїми протиправними діями згідно з вимогами пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України. Відповідно до статті

176 ЦПК України позивачкою ціна позову вказана у сумі 561 429,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року

в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 травня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, пов`язаних із призначенням справи до апеляційного розгляду. Справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження

за наявними в справі матеріалами.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2020 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року залишено без змін.

22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку

до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду

м. Києва від 13 листопада 2019 року, ухвалу Київського апеляційного суду

від 18 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2020 року у вищевказаній справі.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства

є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 18 травня 2020 року необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення

чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень

у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження

за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Ухвала Київського апеляційного суду від 18 травня 2020 року про призначення справи до апеляційного розгляду не входить до переліку ухвал, які відповідно

до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України можуть бути оскаржені

в касаційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана заявником ухвала Київського апеляційного суду від 18 травня 2020 року не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Касаційна скарга в частині оскарження рішення Святошинського районного суду

м. Києва від 13 листопада 2019 року та постанови Київського апеляційного суду

від 19 травня 2020 року не може бути прийнята касаційним судом до розгляду

та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана

з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга

на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку

на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів

з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Зміст касаційної скарги свідчить про відсутність клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень із зазначенням поважних причин пропуску цього строку.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву

не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповноважними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Отже, заявнику слід подати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести підстави для його поновлення та надати відповідні докази, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім цього, в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником

у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах,

що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Також, у прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року

та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, проте не ставить питання щодо постанови Київського апеляційного суду від 19 травня 2020 року, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави),

на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), уточнити прохальну частину касаційної скарги з урахуванням положень статі 409 ЦПК України та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.

Також, в порушення вимог пункту третього частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору

у встановленому розмірі.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати

та поновлення на роботі.

Разом із цим, позивачем у даній справі заявлено вимоги про витребування і видачу трудової книжки після проведення повного розрахунку та стягнення відшкодування за порушення строків розрахунку при звільненні за затримку видачі трудової книжки, зміну дати звільнення, які не входять до переліку позовних вимог, визначених Законом України «Про судовий збір»», при пред`явленні яких судовий збір

не сплачується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року, в справі

№ 12-301гс18 дійшла висновку, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення

на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Відповідно до положень частини другої статті 416 ЦПК України та частини першої статті 417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковим для застосування судами.

Отже, при поданні касаційної скарги ОСОБА_1 необхідно оплатити судовий збір

у встановленому розмірі щодо відповідних немайнових та майнової вимог.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» заявнику необхідно сплатити судовий збір за ставками, встановленими за подання касаційної скарги на рішення суду, яким вирішено позовну заяву майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позовну заяву подано у січні 2019 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позовної заяви немайнового характеру фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1 921,00 грн, підпункти 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»

в редакції, чинній станом на час подання позовної заяви у даній справі).

Судовий збір за подання касаційної скарги за дві немайнові вимоги (витребування

і видачу трудової книжки після проведення повного розрахунку та зміну дати звільнення) становить 3 073,60 грн (768,40 грн х 2 х 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги за майнову вимогу (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулупри затримці видачі трудової книжки, розмір якої визначено ОСОБА_1 в касаційній скарзі в сумі 561 429,00 грн) становить 11 228,58 грн (561 429,00 грн х 1 % х 200 %).

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 слід латити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 14 302,18 грн (3 073,60 грн + 11 228,58 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у розмірі 14 302,18 грн має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA0026007; код класифікації доходів бюджету -22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055); Символ звітності банку - 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. За змістом частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог цього Кодексу щодо форми і змісту, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394, статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 травня

2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», третя особа - т.в.о. Директора дирекції з правового забезпечення Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» Гулуш С. В., про витребування

і видачу трудової книжки після проведення повного розрахунку та стягнення відшкодування за порушення строків розрахунку при звільненні за затримку видачі трудової книжки, зміну дати звільнення.

Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2020 року, та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 15 грудня 2020 року але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська