Постанова
Іменем України

18 листопада 2020 року
м. Київ

справа № 636/2211/19

провадження № 61-18123св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова Міністерства оборони України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 із сім`єю постійно зареєстрований та мешкає в двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з ним у вказаній квартирі зареєстровані та мешкають члени його сім`ї: ОСОБА_2 колишня дружина, та діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Квартира надана позивачу та членам його родини на підставі службового ордеру на жиле приміщення № 015270, виданого 06 серпня 2009 року виконавчим комітетом Чугуївської міської ради Харківської області на підставі рішення виконавчого комітету № 369 від 18 червня 2009 року.

Житловий будинок перебуває на балансі комунального житлового ремонтно- експлуатаційного підприємства міста Чугуєва Чугуївської міської ради Харківської області.

Квартира належить до службового житла, загальна площа квартири

65,86 кв.м, жила площа квартири 31,46 кв.м.

Позивач проходить службу у Збройних силах України, має військове звання: майор, календарну вислугу більше 20 років та статус учасника АТО (ветеран війни-учасник бойових дій). Брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей.

З 27 лютого 2006 року перебуває на квартирному обліку, зараз у військовій частині НОМЕР_1 пп НОМЕР_2 OK «Схід» СВ ЗСУ.

25 березня 2016 року позивача включено до списку на першочергове отримання житла, як учасника бойових дій, згідно протоколу № 4 від 25 березня 2016 року засідання житлово- комунальної комісії в/ч пп НОМЕР_2 .

Постійного житла позивач та члени його сім`ї не мають.

Позивач звернувся до КЕВ міста Харкова з заявою подати відповідне клопотання до Чугуївської міської ради про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , із службового житла, надав визначений перелік документів, погоджений з командиром Чугуївського гарнізону Харківської області, однак отримав відмову.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив обов`язати КЕВ міста Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,86 кв.м та жилою площею 31,46 кв.м.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 24 червня

2019 року позовні вимоги задоволено.

Зобов`язати КЕВ міста Харкова Міністерства оборони України подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,86 кв.м та жилою площею 31,46 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем дотримано всі умови процедури виключення квартири АДРЕСА_2 з числа службового, що визначені Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. Внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло.

Постановою Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року апеляційну скаргу КЕВ міста Харкова Міністерства оборони України задоволено.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що у разі виключення спірної квартири із числа службової, буде порушено пункт 2 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, оскільки жила площа спірної квартири становить 31,76 кв.м при встановленому рівні середнього забезпечення житловою площею, який враховується при наданні житловим приміщень у місті Харкові та області 8,3 кв.м, що встановлено постановою виконавчого комітету Харківської обласної Ради народних депутатів та президії обласної Ради профспілок від 11 січня 1985 року яка є чинною.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року та залишити в силі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24 червня 2019 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що внаслідок бездіяльності відповідача, заявник фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні статі 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи інших учасників справи

11 грудня 2019 року КЕВ міста Харкова Міністерства оборони України через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду відзив, у якому просить у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а постанову Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Чугуївського міського суду Харківської області.

У листопаді 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону

від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 , яка має статус службового житла.

Разом з позивачем у вказаній квартирі зареєстровані та мешкають члени сім`ї позивача: ОСОБА_2 колишня дружина, діти: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .

Квартира надана позивачу та членам його родини на підставі службового ордеру на жиле приміщення № 015270, виданого 06 серпня 2009 року виконавчим комітетом Чугуївської міської ради Харківської області на підставі рішення виконавчого комітету № 369 від 18 червня 2009 року.

Квартира

АДРЕСА_2 належить до службового житла. Загальна площа квартири складає 65,86 кв.м, житлова площа квартири 31,46 кв.м.

ОСОБА_1 проходить службу у Збройних силах України, має військове звання: майор та статус учасника АТО (ветеран війни-учасник бойових дій).

Позивач брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей.

З 27 лютого 2006 року ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у загальній черзі в Чугуївському гарнізоні № 242.

З 25 березня 2016 року позивача включено до списку на першочергове отримання житла, як учасника бойових дій, згідно протоколу № 4 від 25 березня 2016 року засідання житлово-комунальної комісії в/ч пп НОМЕР_2 . Номер в

черзі 136.

03 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до КЕВ міста Харкова Міністерства оборони України з рапортом про виключення квартири АДРЕСА_2 , із службового житла, однак отримав відмову.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що відмова відповідача у задоволенні його клопотання про подання до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 65,86 кв.м та жилою площею 31,46 кв.м, є протиправною, оскільки він, як особа, яка проходить службу у Збройних силах України, має військове звання: майор, календарну вислугу більше 20 років та статус учасника АТО (ветеран війни-учасник бойових дій), має право на виключення вищевказаної квартири з числа службового житла.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що у разі виключення спірної квартири із числа службової, буде порушено пункт 2 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України

від 31 липня 2018 року № 380, оскільки жила площа спірної квартири становить 31,76 кв.м при встановленому рівні середнього забезпечення житловою площею, який враховується при наданні житловим приміщень у місті Харкові та області 8,3 кв.м, що встановлено постановою виконавчого комітету Харківської обласної Ради народних депутатів та президії обласної Ради профспілок від 11 січня

1985 року яка є чинною. Матеріали справи не містять доказів того, що відпала необхідність у використанні спірної квартири як службової. Згідно відповіді КЕВ міста Харкова Міністерства оборони України від 03 червня 2019 року, на підставі листів та розпоряджень вищого командування з метою збереження службового житлового фонду Міністерства оборони України, прийнято рішення призупинити виключення квартир з числа службових. Сам факт наявності у позивача вислуги років більше 20 та знаходження його на квартирному обліку, не є підставою для забезпечення його постійним житлом за рахунок виключення квартири, яку він займає з числа службових, за відсутності умов для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку у зв`язку з наданням такої квартири для постійного проживання.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до положення частини другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

Частиною першою статті 118 ЖК Української РСРвстановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Положенням статті 125 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла без надання іншого жилого приміщення.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України

від 03 серпня 2006 року № 1081, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно- експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі

20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу понад 20 років, перебуває на квартирному обліку у Чугуївському гарнізоні № 242 з 27 лютого 2006 року, тому має право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Суд обґрунтовано виходив із того, що КЕВ міста Харкова не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності відповідного клопотання з цього приводу. Немотивована бездіяльність КЕВ міста Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на невідповідність нормам законодавства житлової площі на одну особу, встановлену для населеного пункту міста Харкова, є безпідставними, оскільки таке питання вирішується під час вирішення клопотання про виключення квартири з числа службового житла.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19 (провадження № 61-19985св19) та у постанові

від 15 липня 2020 року у справі № 636/1527/19 (провадження № 61-4425св20).

Внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного

02 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих статтею 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийнятя рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників ... Суд вважає, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло».

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання, є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином оцінив подані сторонами докази, правильно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального й процесуального права, а апеляційний суд помилково скасував законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З урахуванням встановлених у справі обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українипостанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За правилами пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

У зв`язку із скасуванням постанови Харківського апеляційного суду

від 03 вересня 2019 року та залишенням в силі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24 червня 2019 року, судові витрати, які повинні були бути понесені ОСОБА_1 за подання касаційної скарги в розмірі 1 536,80 грн, слід стягнути з КЕВ міста Харкова Міністерства оборони України в дохід держави.

Оскільки під час вирішення справи судом першої інстанції питання щодо розподілу судових витрат не було вирішено, колегія суддів вважає за необхідне згідно правил статі 141 ЦПК України стягнути з КЕВ міста Харкова Міністерства оборони України в дохід держави 768,40 грн судових витрат за розгляду справи в суді першої інстанції.

За таких обставин стягненню підлягає з КЕВ міста Харкова Міністерства оборони України в дохід держави судові витрати в загальному розмірі

2 305,20 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року скасувати та залишити в силі рішення Чугуївського міського суду Харківської області

від 24 червня 2019 року.

Стягнути з квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України (код ЄРПОУ 07923280) на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106 «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України) судовий збір за перегляд справи в суді касаційної інстанцій в розмірі 2 305,20 грн (дві тисячі триста п?ять гривень двадцять копійок).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун