справа № 489/2081/19
провадження №6/489/378/20
УХВАЛА

19 листопада 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.

за участю:

представника стягувача Кучерявої Т.Ю.,

боржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.12.2019 по цивільній справі № 489/2081/19,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочення рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.12.2019, відповідно до якого з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 10.04.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

В якості підстави розстрочення рішення вказав, що 17.04.2020 державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа виданого відповідно до вказаного рішення суду. Так як стягувач не направив самостійно безпосередньо на підприємство де він працює документ на підставі якого він має сплачувати аліменти, тим самим він штучно створив умови для затягування сплати ним аліментів. Виконавчий лист з постановою державного виконавця за місцем роботи надійшов лише 03.09.2020 і відразу з його заробітку було відраховано 2000,00 грн. на сплату аліментів. З цього часу почалося стягнення аліментів. Відсутність у продовж тривалого часу до 03.09.2020 за його місцем роботи виконавчого листа стало причиною накопичення боргу із сплати аліментів, що відповідно до статі 435 ЦПК України є підставою для розстрочення сплати такої заборгованості, яка згідно отриманого 02.10.2020 від державного виконавця розрахунку складає 68896,54 грн.

Крім того, відповідно до довідки ТОВ «ІСМА» від 02.10.2020, яка є єдиним місцем роботи боржника, середня заробітна плата складає 7039,50 грн., а сукупний річний дохід за 2019 рік 84632,53 грн. Тому погашення заборгованості по сплаті аліментів при наявності заборгованості в сумі 68896,54 грн., та щомісячних платежів по аліментам у розмірі 4000,00 грн. фактично унеможливить їх сплату, так як борг знаходиться на рівні сукупного річного доходу платника.

Посилаючись на наведені обсотаними, заявник просить розстрочити виконання рішення суду в частині вказаної заборгованості рівними частина на один рік з 01.11.2020 по 01.11.2021 по 5739,12 грн. щомісячно.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав та просив задовольнити посилаючись на те, що місячний розмір стягнення по аліментам становить 60 % від його місячного доходу, що суттєво впливає на його матеріальний стан.

Представник стягувача в задоволенні заяви просила відмовити через її безпідставність та не доведення боржником підстав для розстрочення виконання рішення суду та фактичне намагання боржника переглянути визначений судом розмір аліментів.

Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали поданої заяви та матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Згідно статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до положень статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Підстави для відстрочення чи розстрочення виконання рішення повинні бути чітко встановлені та підтверджені відповідними доказами.

За положеннями частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи, рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 прийнято Ленінським районним судом міста Миколаєва 23.12.2019.

Не погодившись з вказаними рішенням ОСОБА_1 його оскаржив в апеляційному порядку, але постановою Миколаївського апеляційного суду від 17.03.2020 в задоволенні його скарги відмовлено, а рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.12.2019 залишено без змін.

25.03.2020 позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу виконавчого листа, який отримала 16.04.2020.

Із заяви боржника та наявної у матеріалах цивільної справи скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, яка ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.10.2020 (провадження № 4-с/489/48/20) залишена без розгляду вбачається, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів відкрито державним виконавцем 17.04.2020.

Таким чином, позивач після набрання законної сили рішенням суду першої інстанції відразу подала заяву на отримання виконавчого листа, а після його отримання пред`явила до виконання, що спростовує доводи боржника про штучне створення стягувачем умов з непред`явлення виконавчого листа до виконання, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів.

В ході розгляду заяви з пояснень ОСОБА_1 також встановлено, що аліменти з його заробітної плати бухгалтерією підприємства стрягнуються в не повному розмірі, а утриманий місячний розмір аліментів є меншим ніж розмір стягнення, передбачений частиною другою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», на яку він посилається.

Фактично ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду в частині розміру стягнутих аліментів, яке залишено без змін судом вищої інстанції, що відповідно до положень статті 435 ЦПК України не є підставою для розстрочення рішення суду.

При цьому, суд зазначає, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості самостійно в добровільному порядку сплачувати аліменти відповідно до рішення суду з подальшим наданням державному виконавцю доказів на погашення заборгованості по присуджених аліментах.

Суд не приймає до уваги доводи боржника про те, що він матеріально допомагає старшому повнолітньому сину, оскільки при вирішення спору про стягнення аліментів було враховано майновий стан обох сторін та їх доходи, а також осіб які перебувають на їх утриманні. Крім того, ОСОБА_1 не надав доказів того, що старший син потребує матеріальної допомоги та він таку допомогу фактично надає.

За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази та враховуючи положення статті 435 ЦПК України, суд приходить до висновку про недоведеність заявником виняткових обставин, що утворилися після прийняття рішення суду про стягнення аліментів, що об`єктивно ускладнюють або роблять неможливим його виконання боржником, а тому це є підставою для відмови в задоволенні заяви про розстрочення рішення суду.

Керуючись статтями 353, 354, 435 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.12.2019 по справі № 489/2081/20 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 23.11.2020.

Суддя І.В.Коваленко