Справа № 372/2304/20
Провадження № 2-1496/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Висоцької Г. В.

при секретарі - Ковшобі А.К.

за участю представника позивача Чорного О. В.

представника відповідача Сатиря Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Обухова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Германівський» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2020 року позивач звернулась до суду із даною позовною заявою, в якій просить стягнути із відповідача 64800 грн. 00 коп. боргу. Свій позов обґрунтовує тим, що між сторонами 05.06.2014 року було укладено договір про завдаток, яким передбачена передоплата в розмірі 50 000 грн. 00 коп., щоб укласти договір купівлі-продажу нежитлових приміщень. На виконання Договору, позивач сплатив у касу відповідача 50 000 грн. 00 коп. 27.11.2015 року між сторонами була укладена Додаткова угода, відповідно до якої суму передоплати збільшено до 97000 грн. На виконання договору та додаткової угоди позивачем сплачено відповідачу 64800 грн. Договір купівлі-продажу повинний був бути укладений до 05.12.2014 року, проте на даний час він не укладений.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що дійсно між сторонами був укладений договір про завдаток та додаткова угода, про які говорить позивач. Проте відповідач жодним чином не ухилявся від взятих на себе зобов`язань, а вчиняв дії щодо виконання Договору та оформлював документи на право власності на об`єкти нерухомого майна. Сторони погодили, що строк виконання зобов`язань встановлено до 05.12.2014 року, а термін дії до моменту виконання своїх зобов`язань кожною із сторін. Позивач на момент подання позову частково виконав свої зобов`язання, сплативши лише 64 800 гр., замість 97 000 грн. Натомість Відповідач, свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Оскільки, зобов`язання, які виникли між Позивачем і Відповідачем, буди викладені письмово, і в них була зафіксована дата укладання договору купівлі-продажу будівлі - до 05.12.2014 року, та встановлений термін щодо повернення предоплати протягом 14 днів з моменту закінчення терміну укласти договір купівлі-продажу об`єкту, то вимога щодо повернення платежів у Позивача мала виникнути саме з дати 20.12.2014 року. У зв`язку з чим, просить застосувати до даного позову наслідки пропущення строків позовної давності та відмовити у задоволення позову.

В судовому засідання представник позивача ппідтримав позовні вимоги, зазначивши, що вважає, що договір про завдаток від 05 червня 2014 року по суті є договором про аванс, але його потрібно вважати таким, що не є укладеним через недотримання нотаріальної форми договору, яка є обов`язковою для договору купівлі-продажу нерухомого майна, який в майбутньому планували укласти сторони. Тобто, інакше кажучи, сторони не дотрималися при укладенні попереднього договору нотаріальної форми, яку вимагає цивільне законодавство при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна. Окрім цього, представник позивача зазначив, що у позивача відсутній Договір про завдаток від 05 червня 2015 року, на який посилається Додаткова угода від 27.11.2015 року, є в наявності лише примірник договору завдатку від 05.06.2014 року, і про його існування йому невідомо. Представник позивача зазначив, що строк позовної давнини, слід обраховувати із дати звернення позивачки до відповідача із досудовою вимогою про стягнення заборгованості, тобто від 10.07.2019 року, в зв`язку з чим його перебіг ще не добіг кінця. На даний час вимоги договору про завдаток не виконані і втратили з боку позивача свою актуальність через перебіг часу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі, зазначивши, що також вважає виконаний позивачем платіж авансом. Із посиланням на правову позицію Верховного Суду, зазначив, що Договір про завдаток від 05.06.2014 року є укладеним, оскільки відбулося його частково виконання сторонами, позивачка сплатила суму коштів, а відповідач виготовив необхідні правовстановлюючі документи на об`єкт нерухомості. Додаткова угода від 27.11.2015 року помилково, тобто із допущенням технічної помилки, посилається на Договір завдатку від 05 червня 2015 року, замість 2014 року, оскільки ніякого іншого договору завдатку не існує. Окрім цього, представник відповідача просив застосувати строк позовної давнини до позовних вимог, із початком його обрахування від 05 грудня 2014 року, як дати, зазначеної в Договорі завдатку від 05.06.2014 року, в якості кінцевої дати виконання зобов`язань.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та СВК «Германівський» укладено договір про завдаток від 05.06.2014 року, відповідно до умов якого для забезпечення укладення договору купівлі-продажу хлібопекарні передбачена передоплата у розмірі 50 000 грн., яка має статус завдатку. Договір купівлі-продажу укладається до 05.12.2014 року.

Позивач ОСОБА_1 сплатила у касу СВК «Германівський» 50 000 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 174 від 10.06.2014 року.

Між СВК «Германівський» та ОСОБА_1 27.11.2015 року укладено додаткову угоду до Договору завдатку від 05.06.2014 року, відповідно до якої було збільшено передоплату з 50 000 грн. до 97 000 грн., яка має статус завдатку (а.с.6).

28.12.2015 року ОСОБА_1 перерахувала на банківський рахунок СВК «Германівський» 14 800 грн., на виконання умов додаткової угоди, що підтверджується копією квитанції (а.с.8).

11.07.2019 року ОСОБА_1 направлено на адресу СВК «Германівський» досудову вимогу про стягнення заборгованості, у зв`язку із невиконанням зобов`язання завдаткодержатилем.

15.09.2019 року на адресу СВК «Германівський» направлено адвокатський запит про надання звіреної копії правовстановлюючого документу на будівлю пожежного депо колгоспу «Комсомол, яка перейшла та перейменувалась в хлібопекарню СВК «Германівський», або інформації щодо права власності або користування.

Листом СВК «Германівський» № 97 від 11.10.2016 року відмовлено у наданні документів та/або інформації, у зв`язку з тим, що даний запит не може вважатися адвокатським запитом, через відсутність повноважень підписанта.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником хлібопекарні є СВК «Германівський» з 13.02.2019 року.

Висновок суду щодо природи Договору про завдаток, укладеного між сторонами від 05 червня 2014 року, який базується на правовій позиції Верховного Суду в справі 461/5297/16-ц.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

У вказаній справі судом встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, в зв`язку з чим передані позивачкою ОСОБА_1 кошти у розмірі 64 800 грн. є авансом, тому підлягають поверненню в незалежності від чиєї вини не укладений основний договір.

Щодо доводів позивача про неукладеність Договору завдатку від 05.06.2014 року та Додаткової угоди до нього від 27.11.2015 року суд дійшов наступного висновку.

Суд, погоджується із позицією відповідача в даній справі, який в обґрунтування позовних вимог посилається на постанову Касаційного господарського суду в складі Верховного суду від 01.06.2020 року у справі № 906/355/19, за результатами розгляду якої зроблений висновок, якщо буде доведено, що спірний договір виконується сторонами, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Оскільки, встановлено, що позивачкою частково виконаний попередній договір шляхом перерахування на користь відповідача грошових коштів, сплачених як аванс в розмірі 64 800 грн., СВК «Германівський» отримані документи, які підтверджують право власності на нерухоме майно, суд вважає, що договір не можна вважати неукладеним.

Окрім цього, цивільне законодавство України не вимагає обов`язкової нотаріальної форми до договору авансу.

Висновок суду про застосування строку позовної давнини, заява про який надійшла від відповідача по справі.

Суд звернув увагу, що в справі наявні два договори, перший - це Договір про завдаток від 05.06.2014 року, в якому сторони обумовили між іншим розмір передоплати в розмірі 50 000 грн., та строк укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна - до 05 грудня 2015 року. 27.11.2015 року сторони укладають Додаткову угоду до Договору завдатка від 05 червня 2015 року, до розбіжностей у роках в договорах суд ставиться наступним чином. По-перше, сторони в судовому засіданні повідомили, що їм невідомо про існування будь-яких інших договорів між ОСОБА_1 та СВК «Германівський», окрім двох наданих суду. По-друге, всі умови, обумовлені в першому Договорі про завдаток (назви сторін, предмет договору - об`єкти нерухомості, вартість об`єктів та ін.) повністю збігаються із умовами Додаткової угоди до Договору завдатку від 05.06.2015 року, укладеного між сторонами 27.11.2015 року. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що мова йде про один і той самий договір завдатку від 05.06.2014 року, зазначення 2015 року - є технічною помилкою при укладенні Додаткової угоди.

В Договорі про завдаток від 05.06.2014 року сторони дійшли згоди, що договір купівлі-продажу повинен бути укладений до 05.12.2014 року. Таким чином, сторони визначили строк виконання зобов`язання. Проте, укладаючи Додаткову угоду - 27.11.2015 року, тобто поза межами визначеного раніше строку виконання зобов`язання, сторони не погодили іншої дати виконання зобов`язання, збільшивши лише розмір передоплати для позивачки - ОСОБА_1 . В зв`язку з чим суд приходить до висновку, що після Додаткової угоди, тобто після 27.11.2015 року, строк виконання зобов`язання сторонами не встановлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, або посилається на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

За ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначається вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 2 цієї статті, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, аналіз вказаних норм цивільного законодавства, свідчить, що строком виконання грошового зобов`язання є досудова вимога позивачки, з якою вона звернулася до відповідача - 10.07.2019 року, тобто із цієї дати і буде обраховуватися трирічний строк позовної давнини, який на момент звернення до суду із позовом не добіг кінця.

У вказаній досудовій вимогі позивачка зазначає, що нею виконані умови Договору, відповідачем в свою чергу, не отримані документи, що підтверджують його право власності на об`єкти нерухомості - хлібопекарню та башту, в зв`язку з чим вимагає повернути внесений нею завдаток в подвійному розмірі.

Як вбачається із наданих відповідачем документів відповідач зареєстрував право власності на хлібопекарню 13.09.2019 року (а. с. 37). Право власності на об`єкт нерухомості - башту відповідачем по теперішній час не отримано, оскільки, зі слів представника відповідача в судовому засіданні, вказана нерухомість є об`єктом життєзабезпечення, право на яке не може бути передано в приватну власність.

Таким чином, суд приходить до висновку, оскільки після настання строку виконання зобов`язання (дата пред`явлення досудової вимоги 10.07.2019 року) договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна не був укладений, сума внесених позивачкою коштів в розмірі 64 800 грн. повинна бути повернута їй, як аванс. Слід також зазначити, так як суд прийшов до висновку, що вказана сума не є завдатком, причини, з яких грошове зобов`язання не виконане, тобто не укладений договір купівлі-продажу, правового значення не має.

Сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в повному розмірі на підставі ст. 141 ЦПК України.

Судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, заявлені позивачкою, в розмірі 11 000 грн. стягненню із відповідача не підлягають, оскільки не підтверджені належними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України,ст. ст. 259 - 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Германівський» про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Германівський» на користь ОСОБА_1 64 800 (шістдесят чотири тисячі вісімсот) грн. 00 коп. сплачених нею коштів.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Германівський» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1 261,20 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 26.11.2020 року.

Суддя Висоцька Г.В.