Справа № 647/1414/17
№ провадження 2/647/512/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Миргород В.С.

при секретарі:Дзежик Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Берислав Херсонської області цивільну справу №647/1414/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

від ПАТ КБ «ПриватБанк» - представник не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення електронного повідомлення,

від відповідача - представник адвокат Скляров М.С., суд -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості. В своїй позовній заяві посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.10.2007 року останній отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява підписана разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», уклав між ним та банком договір. У порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.05.2017 року має заборгованість - 45896,77 гривень, з яких: 3294,43 гривень - заборгованість за кредитом; 36740,59 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина) та 2161,75 гривень - штраф (процентна складова). У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 45896,77 грн. та судові витрати в розмірі 1600,00 грн.

Ухвалою суду від 08.09.2020 року було Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - задоволено. Заочне рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 07.09.2017 року по цивільній справі №647/1414/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 13.10.2020 року о 14-00 год. в приміщенні суду.

29.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача та його представника адвоката Склярова М.С. В відзиві посилаються на те, що заявлені позивачем вимоги є незаконними та необгрунтованими з наступних підстав. Відповідач посилається на те, що в порушення вимог ст. 1055 ЦК України даний кредитний договір був укладений з недодержанням письмової форми, а тому є нікчемним. З наданих до позовної заяви документів невідомо до яких саме «умов», «тарифів», «правил» позивач приєднав відповідача, враховуючи що на протязі їх існування вони неодноразово змінювалися, про що позичальник не повідомлявся, а тому не міг знати про зміну умов Кредитного договору. Кредитний ліміт за заявою від 08.10.2007 року встановлений у розмірі 300 (триста) гривень, що не відповідає розміру наданого ліміту вказаного у позовній заяві, де зазначено суму кредитного ліміту 2000 (дві тисячі) гривень. Позивачем не надано будь-яких документів, щодо зміни (збільшення) кредитного ліміту, складання додаткової угоди чи заяви, погодженої з відповідачем, як у момент підписання Заяви так і пізніше з огляду на те, що розрахунки заборгованості здійснено з дати підписання заяви упродовж більш як 12 років. Позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 31.05.2017 року, який за формою та змістом не відповідає вимогам закону. Розрахунок не підписано відповідальною уповноваженою особою банку, що його виконала, яким нормативним документом керувалась ця особа складаючи розрахунок. Тому не відомо, яка конкретна особа несе відповідальність за достовірність наданих цих розрахунків. В позовній заяві від 03.07.2017 року вказано про встановлення фіксованої процентної ставки у розмірі 22,80% річних з розрахунку 360 днів у році, ніяких змін її розміру за кредитним договором не передбачено. Позивачем у порушення вимог ст. 1056-1 ЦК України змінено фіксовану проценту ставку та не проінформовано належним чином про її підвищення позичальника. Відповідно до розрахунку, з дня підписання укладання кредитного договору, позивач в односторонньому порядку збільшував початкову фіксовану процентну ставку за кредитом зі ставки 22,80% річних збільшив проценту ставку з 01.01.2013 року до 30,00 %, з 01.09.2014 року до 34,80%, з 01.04.2015 року до 43,20%. будь-яких доказів щодо повідомлення банком позичальника про збільшення розмірів процентної ставки, погодження з позичальником її розміру, отримання згоди на таке збільшення позивач суду не надав. Позивачем не надано доказів щодо обґрунтованості нарахування пені та штрафів. Зважаючи на ст. 61 Конституції України, заборгованість за пенею і комісією позивачем не доведена. Також відповідач заявив про застосування загального і спеціального строку позовної давності до основної вимоги та вимоги про стягнення штрафних санкцій, як однієї з обставин для відмови в задоволенні позову. Вважає, що перебіг строку позовної давності почався з 27.01.2014 року, оскільки саме з цієї дати виникла заборгованість за процентами в сумі 30,54 грн. Тобто з дати - 27.01.2014 року позивач дізнався про порушення свого права та про особу, яка порушила умови кредитного договору. Тому враховуючи ці обставини збіг загальний строк позовної давності у 3 роки. В зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідь на відзив не подав.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник-адвокат Скляров М.В. в судовому засіданні на задоволенні відзиву від 29.09.2020 року наполягають. Просять відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві.

У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, докази надані сторонами, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», що зазначено у п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк».

17.07.2009 року проведено реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 8006727).

Судом встановлено, що 08.10.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 2000, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», отримавши платіжну картку (а.с.8).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору Банк додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/ (а.с.7, 8-31).

На підтвердження зазначених вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 08.10.2007 року укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 31.05.2017 року; заяву клієнта раніше ідентифікованого від 08.10.2007 року; довідку про Умови кредитування з використанням кредитки Універсальна,55 днів пільговий період від 08.10.2007; Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість відповідача по кредиту станом на 31.05.2017 року становить 45 896, 77 грн., з яких: 3294,43 гривень - заборгованість за кредитом; 36740,59 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина) та 2161,75 гривень - штраф (процентна складова).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору).

Під час вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь Банку суми заборгованості колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника ОСОБА_1 від 08 жовтня 2007 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08 жовтня 2007 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифи банку», Тарифу обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини кредитного договору.

Витягом з Тарифу обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання) (пункт 9.12 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (08 жовтня 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03 липня 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Посилання Банку на Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду при розгляді цивільної справи №342/180/17 від 03.07.2019 року.

На підставі наведеного суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем, про що зазначав представник відповідача під час розгляду справи в суді , та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 жовтня 2007 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначені обставини свідчать про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті Банку у заяві від 08 жовтня 2007 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України Банком не заявлено.

Повилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк для звернення до суду за захистом порушеного права негрунтується на законі та спростовується матеріалами справи.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку повернуті, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором ( а.с.6) то кредитор не вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі наведеного, зважаючи на умови укладеного між сторонами Договору (заяви від 08 жовтня 2007 року) та норми чинного законодавства, а також наданих Банком доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд вважає у задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, в межах заявлених вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, керуючись ст.ст. 12,13,77,81,259,263-265, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга із врахуванням п. 15.5 розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д, .

Представник позивача Кіріченко Віталій Михайлович, АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник відповідача, Скляров Микола Семенович, АДРЕСА_3 .

Повне рішення складено 24.11.2020 року.

Суддя В. С. Миргород