Провадження № 22-ц/812/1963/20 Доповідач апеляційної інстанції-Тищук Н.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Миколаїв

справа № 484/3454/16

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену 15 жовтня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року, у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до

ОСОБА_1

про визнання правочину удаваним, визнання майна спільною власністю подружжя та поділ цього майна,

та за зустрічним позовом про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано удаваним договір дарування та визнано таким, що був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку. Певне майно визнано об`єктами спільної сумісної власності та розподілено між подружжям. Зокрема, у приватну власність ОСОБА_2 виділено торгівельні павільйони № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 вартістю 593 645 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду Миколаївської області від 14 травня 2019 року рішення суду першої інстанції в частині визнання договору дарування удаваним, визнання житлового будинку спільним майном подружжя та його поділ скасовано, в цій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, в іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 5 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року в незміненій частині та постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2019 року залишено без змін.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами. Нововиявленою обставиною вважав рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 липня 2020 року, яким задоволено позовом ОСОБА_3 до нього про стягнення 1 173 900 грн. боргу за договором позики.

Посилаючись на те, що ці кошти були позичені ним у ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , витрачені на будівництво торгових павільйонів по АДРЕСА_1 , та при поділі майна перейшли у приватну власність ОСОБА_2 , заявник просив переглянути рішення суду про поділ майна подружжя та визнати спільною сумісною власністю подружжя 1 173 900 грн. заборгованості за розпискою перед ОСОБА_3 , та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину боргу, а саме 586 950 грн.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції посилався на те, що факт підтвердження судом існування у ОСОБА_1 боргу перед ОСОБА_3 не є нововиявленою обставиною в розумінні пункту 1 частини 2 статті 423 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу скасувати та задовольнити його заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, змінивши рішення суду та визнати спільною сумісною власністю подружжя заборгованість перед ОСОБА_3 за розпискою на суму 1 173 900 грн., стягнувши з ОСОБА_2 586 950 грн. та 66 225 грн. половину повернутого раніше боргу.

Апелянт посилався на ті ж обставини, якими обґрунтовував заяву, на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте у шлюбі та на обов`язок ОСОБА_2 доводити, що вказане майно не відповідає критеріям спільного майна подружжя, у разі її незгоди з висновком суду щодо цього факту.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на те, що його борг перед ОСОБА_3 був предметом розгляду в межах позову про поділ майна подружжя та судом було відмовлено у задоволенні позовної вимоги про поділ цих боргових зобов`язань у зв`язку з недоведеністю факту витрати цих коштів на користь сім`ї. Також вказувала, що борг не є нововиявленою обставиною в розумінні положень стаття 423 ЦПК України, оскільки його існування було відоме заявнику на час розгляду справи, та докази щодо його існування досліджувались судом.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Дейнегін С.М. просили задовольнити апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, в ній викладені.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що після ухвалення рішення про поділ майна подружжя ОСОБА_4 , у квітні 2020 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 (третя особа ОСОБА_2 ) про стягнення боргу.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 липня 2020 року позов задоволено, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто 42 000 доларів США (а.с. 13-15).

За приписами ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами", нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Як зазначено у п.7 вищезазначеної Постанови, питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишались невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Таким чином, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 липня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошової суми на погашення боргу не є нововиявленою обставиною в розумінні пункту 1 частини 2 статті 423 ЦПК України.

Вказане рішення підтверджує факт існування боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед позичальником та факт виникнення цих зобов`язань у період шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .

Цей факт був відомим заявнику та досліджувався судом при розгляді справи про поділ майна подружжя.

Крім цього, судове рішення про стягнення боргу за договором позики не доводить факт укладення договору позики саме в інтересах сім`ї.

Отже, по суті доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів, які вже досліджені судом під час постановлення рішення в справі про поділ майна подружжя.

Посилання апелянта на постанову ВС від 27 лютого 2019 року у справі № 755/4757/16-ц та постанову ВП ВС від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обставини цих справ не стосуються визначення нововиявлених обставин.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру. (Пономарьов проти України, № 3236/06 §40 ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Разом з тим, процедура скасування остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ у справі "PRAVEDNAYA v. RUSSIA № 69529/01, § 27, 28, від 18 листопада 2004 року).

Отже, враховуючи наведені вище норми процесуального права, доводи заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що заявником не наведено нововиявлених обставин, які б давали підстави для скасування судового рішення. Отже, ухвала суду залишається без змін.

Керуючись статями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 26 листопада 2020 року