Справа № 161/2024/20
Провадження № 2/161/1549/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Чигринюк В.С.

за участі:

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту неприйняття спадщини

В С Т А Н О В И В:

06.02.2020 року представник ОСОБА_2 в інтересах останнього звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який є батьком позивача та після смерті якого залишилось троє спадкоємців: він (позивач) ОСОБА_2 , його донька - відповідачка ОСОБА_3 , та дружина померлого - ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_4 залишилось майно, яке складається з: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (далі - квартира); земельної ділянки, площею 0,1012 га, кадастровий номер :03:001:1856 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Волинська обл., Ківерцівський р-н, с. Кульчин; земельної ділянки, загальною площею 0,1200 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :03:001:3112 та житлового буд. АДРЕСА_2 . Вказує, що дружиною померлого - ОСОБА_5 було подано заяву про відмову від своєї частки в спадковому майні на користь дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У визначений законом термін довірителем позивача було подано заяву про прийняття спадщини. В свою чергу, донька померлого - ОСОБА_3 , яка з 2004 року проживає на території Чеської Республіки, громадянка Чехії, заяви про прийняття спадщини за законом в строки установлені ст. 1270 ЦК України не подала. При цьому в квартирі на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 були зареєстрована відповідачка та її діти, однак сам факт реєстрації ОСОБА_3 за адресою нерухомого майна не свідчить про їх постійне проживання із спадкодавцем та фактичне прийняття нею спадщини. Так, відповідачкою до теперішнього часу не здійснено жодних дій, які б свідчили про фактичне прийняття нею спадкового майна, управління ним або утримання. Окрім того, ОСОБА_3 без поважних причин не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття, що свідчить про її небажання прийняти спадщину після смерті свого батька. Враховуючи наведене, просить суд встановити факт неприйняття спадщини ОСОБА_3 , після смерті ОСОБА_7

30.04.2020 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву в обґрунтування якого остання зазначила, що сторона позивача звертаючись до суду з позовом, просила встановити факт неприйняття спадщини сестрою позивача - ОСОБА_3 після смерті батька, при цьому, інших позовних вимог ОСОБА_2 не заявляв. В свою чергу, жодних доказів порушення і якихось прав чи законних інтересів в позасудовому порядку позивачем не надане, так само, як і не надано письмових доказів врегулювання спору у позасудовому порядку, в т.ч. постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За таких обставин, відсутні підстави для застосування обраного позивачем способу захисту, оскільки він не відновлює будь-яких порушених прав та інтересів позивача. Вважає позовну заяву безпідставною та такою, яка не підлягає до задоволення (а.с. 49-50).

Ухвалами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.06.2020 року та 27.07.2020 року із Державної прикордонної служби України витребувано інформацію щодо перетину державного кордону України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в період часу з 29.01.2019 року до 06.02.2020 року (а.с. 91, 106).

В судове засідання 20.11.2020 року представник позивача не з`явився, до початку судового засідання на електронну через адресу суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому провадженні у Львівському апеляційному суді (а.с. 127).

Представник відповідача в судовому засідання заперечувала щодо задоволення заявлених позовних вимог з підстав, які були викладені у її відзиві на позовну заяву. Додатково зазначила, що її довірителька дійсно з 2004 року проживає на території Чеської Республіки, однак остання постійно допомагала своїм батькам, зокрема, займалася їх лікуванням та брала участь в утриманні та обслуговуванні квартири, де вона також була зареєстрованою. Вважає, що стороною позивача невірно обрано спосіб захисту порушеного права, а тому в задоволенні позову просила відмовити.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності позивача та його представника, суд виходить з наступного.

Так, 28.10.2020 року від представником позивача через поштову адресу суду було подано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 09:30 год., 28.10.2020 року, в зв`язку з його хворобою. У даному клопотанні, останній просив наступну дату слухання справи узгодити з ним через засоби телефонного зв`язку (а.с. 125).

Вищевказане судове засідання судом було відкладено, а також із представником позивача було узгоджено наступну дату його проведення - 10:30 год., 20.11.2020 року, про свідчить відповідна телефонограма, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 124).

На момент узгодження зазначеної вище дати проведення судового засідання представником позивача не було повідомлено суд про неможливість його явки на судовий розгляд 20.11.2020 року, а також про його зайнятість в іншому судовому провадженні.

За наведених обставин та враховуючи, що сторона позивача не була позбавлена можливості скористатися своїм правом щодо надання відповіді на відзив та/чи письмових пояснень, у яких викласти своє обґрунтування щодо заявлених позовних вимог та на спростування заперечень сторони відповідача, з урахуванням обсягу наявних в матеріалах справи доказів, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 та його представника, відмовивши у клопотанні останнього про відкладення судового розгляду.

Заслухавши пояснення представника відповідачки, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 29.01.2019 року Луцьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області за відповідним актовим записом № 225 (а.с. 4).

Як вбачається із будинкової книги серії А № 73380 для прописки громадян, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 (далі - будинкова книга), ОСОБА_4 до дня своєї смерті фактично проживав та був зареєстрований вказаній у квартирі (а.с. 6-8)

Судом також встановлено, що співвласниками вищевказаного нерухомого майна є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22.01.2007 року, видане згідно з розпорядженням (наказом) від 22.01.2007 року № 761-р і зареєстроване у Відділі реєстру житлового фонду під № 761-р/7, та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13444100, виданим 02.02.2007 року КП «Волинське обласне БТІ» (а.с. 5, 9).

Із зазначеної вище будинкової книги також слідує, що у кв. АДРЕСА_1 , зареєстровані, зокрема, усі співвласники даного нерухомого майна.

Статтею 1217 ЦК України визначено, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкуван ня за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У своєму позові сторона позивача зазначає, що ОСОБА_3 з 2004 року проживає на території Чеської Республіки, громадянка Чехії, заяви про прийняття спадщини за законом не подала, а сам факт реєстрації ОСОБА_3 за адресою спадкового майна разом із померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не свідчить про їх постійне проживання із спадкодавцем та фактичне прийняття нею спадщини. Так, від встановлення факту неприйняття спадщини відповідачкою після смерті її батька - ОСОБА_4 , залежить виникнення або зміна майнових прав ОСОБА_2 на спадкове майно.

В свою чергу, представник відповідача вважає, що з огляду на факт реєстрації її довірительки разом із померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 за однією адресою, ОСОБА_3 як спадкоємець, вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до закону.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту неприйняття спадщини, суд виходить із основоположної юридичної природи виникнення та існування спорів, які виникають, в тому числі, й з приводу спадкування та приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вказане положення матеріального закону кореспондується з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, суд може захистити лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, а відсутні такого порушення унеможливлює існування цивільного спору, що є підставою для відмови у позові.

Законодавчі обмеження переліку способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Порушені цивільні права чи інтереси підлягають судовому захисту також у спосіб, не передбачений законом або договором, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Пленумом Верховного Суду України у п. 1 Постанови від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова ВСУ № № 7 від 20.05.2008 року) судам роз`яснено, що справи про спадкування судами розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив встановити факт неприйняття спадщини його сестрою після смерті батька. Інших позовних вимог позивач не заявляв. При цьому, жодних доказів порушення його будь-яких прав чи законних інтересів в позасудовому порядку позивачем не надано, так само як і не надано належних та допустимих доказів врегулювання спору у позасудовому порядку, зокрема, постанови нотаріуса про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії.

Так, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач ОСОБА_2 позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права після смерті його батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем обраний невірний спосіб захисту, так як між сторонами існує спір щодо спадкового майна, який має вирішуватися у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладені постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.04.2019 року у справі №148/2087/17, провадження № 61-46481св.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту неприйняття спадщини у зв`язку з їх безпідставністю.

У зв`язку з відмовою у позові, суд, у відповідності до положень ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне понесені судові витрати залишити за позивачем.

На підставі ст.ст. 15, 16, 1268, 1270, 1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту неприйняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 23 листопада 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська