Справа № 461/1617/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/2309/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Фейір К.О.

за участю представника АТ КБ «Приват Банк» Жарського І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 22 червня 2020 року у справі за поданням заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Онишкевича Р. про визначення частки майна боржника,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 22 червня 2020 року у задоволенні подання заступника начальника відділу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Онишкевича Р. про визначення частки майна боржника відмовлено.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк». Вважає ухвалу суду незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Звертає увагу, що договір купівлі продажу квартирі від 14.11.2019 містить окрему умову, згідно якої зазначений правочин вчинено за згодою боржника ОСОБА_1 , тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у присутності нотаріуса підтвердили, що нерухоме майно придбано дружиною саме як спільна сумісна власність подружжя. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти постанову, якою задовольнити подання заступника начальника відділу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Онишкевича Р. про визначення частки майна боржника. Також просить здійснити розподіл судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «Приват Банк» Жарського І.Р, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника АТ КБ «Приват Банк» Жарського І.Р підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд першої інстанції послався на ту обставину, що таке майно є особистою власністю ОСОБА_2 , поскільки придбане нею за власні кошти,однак колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції із наступних підстав.

Згідно положень ст.60 СК України, згідно яких майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Порядок примусового звернення стягнення на майно особи при виконанні судових рішень встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

Зокрема, стаття 18 цього ж Закону встановлює, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч.2 ст.48 вказаного Закону, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч.1 ст.50 зазначеного Закону, звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Статтею 443 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) перебуває виконавче провадження ВП№52657710 з виконання виконавчого листа №461/1617/15-ц від 02.06.2015 року, виданого Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" заборгованості у розмірі 8 329 468,86 гривень та судових витрат у розмірі 3 654 гривень.

13.10.2016 року державним виконавцем в порядку положень ст. ст. 3-5, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

02.11.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В ході виконання рішення суду державним виконавцем з арештованих рахунків боржника та пенсії останнього стягнуто 19 501,67 боргу.

Заявник вказує, що іншого майна на яке можливо звернути стягнення не виявлено.

Державним виконавцем встановлено, що боржник перебуває в шлюбі з ОСОБА_3 , який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва (№ актового запису 2521 від 08.10.1983) року.

З даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_2 14.11.2019 року набула в шлюбі у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі - продажу квартири від 14.11.2019 року посвідченого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М.

З долученого до матеріалів справи договору купівлі-продажу квартири від 14.11.2019 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-2208, ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2 за ціною 256 200,00 грн.

Згідно вищевказаного договору купівлі продажу (а.с.78-79) вбачається, що такий містить окрему умову, згідно якої боржник ОСОБА_1 , чоловік ОСОБА_2 дає свою згоду на купівлю дружиною вищезазначеної квартири, тобто як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 у присутності нотаріуса підтвердили, що нерухоме майно придбано дружиною саме як спільна сумісна власність подружжя, на що суд першої інстанції не звернув уваги і прийшов до помилкового висновку відмовляючи у задоволенні подання заступника начальника відділу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Онишкевича Р. про визначення частки майна боржника.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що квартира АДРЕСА_2 придбана ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу квартири від 14.11.2019 року, посвідченим державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 3-2208 за ціною 256 200,00 гривень за її особисті кошти. Зазначені кошти ОСОБА_2 одержала двома днями раніше від продажу за договором купівлі-продажу квартири від 12.11.2019 року, посвідченому приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. та зареєстрованому в реєстрі за № 2452, іншої квартири АДРЕСА_3 , яка, в свою чергу, була набута останньою в порядку спадкування на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.01.2019 року, посвідченим державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1-11. Таким чином, квартира АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , поскільки зазначену квартиру вона купила за особисті кошти, одержані від продажу іншого майна одержаного в спадок.

Однак, суд першої інстанції не врахував п.п.2 п.7 Розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні № 148 від 29.12.2017 року, якими передбачено, що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50 000 грн. включно. Платежі на суму, яка перевищує 50000 грн. здійснюється шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів на поточні рахунки, суд першої інстанції не встановив такі істотні обставини, як факт перерахування грошових коштів за обома договорами купівлі-продажу, тобто не перевірив походження тієї суми коштів, за яку була придбана спільна власність, а тому твердження про придбання нерухомого майна дружиною за її власні кошти не підтверджується належними та допустимими доказами ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Так, у справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п.1 ст.6 Конвенції.

За наведеного, відповідно до ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу з вищенаведених підстав і ухвалює нове судове рішення про задоволення подання, визначивши частку майна ОСОБА_1 , яким він володіє на праві спільної сумісної власності, у розмірі:

1/2 ідеальної частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,6 кв.м.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає, що слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» судові витрати, в розмірі 2102 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» - задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 22 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Подання заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Онишкевича Р. про визначення частки майна боржника задовольнити.

Визначити частку майна ОСОБА_1 , яким він володіє на праві спільної сумісної власності, у розмірі:

1/2 ідеальної частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,6 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» судові витрати в розмірі 2102 гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник