КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
======================================================================
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.01.2006 року. ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є експлуатуючою організацією вказаного будинку згідно Розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 29.06.2005 року № 534 та виконує функції з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, надання житлово-комунальних послуг. Відповідач жодним чином не реагує на звернення позивача щодо укладення типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових території, однак отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, у зв`язку з чим станом на 01.05.2019 року виникла заборгованість у розмірі 66 254,77 грн.

На підставі викладеного в позові, ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» просило суд першої інстанції стягнути з відповідача 66254,77 грн. як основного боргу, 24788,58 грн. - інфляційної складової боргу та 5724,22 грн. - 3% річних.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 66 254,77 грн., інфляційну складову боргу - 24 788,58 грн., 3 % річних - 5 724,22 грн., а всього: 96 767,57 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» в рахунок відшкодування судових витрат 1 921,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема суд першої інстанції не врахував ту обставину, що позивачем у справі не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним належним чином надавалися житлово-комунальні послуги, передбачені згідно з тарифами та відповідно до Закону України «про житлово-комунальні послуги». А саме, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ним належним чином здійснюється прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, технічне обслуговування внутрішньо-будинкових систем гарячого, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, зливної каналізації, обслуговування димо-вентиляційних каналів, освітлення місць загального користування, підвальних приміщень, енергопостачання для роботи ліфтів, поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньо-будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливної каналізації тощо.

Окрім того, суд першої інстанції не врахував той факт, що позивач не вчиняв жодних дій спрямованих на укладення договору, а відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Не відповідає й матеріалам справи та вимогам чинного законодавства не застосування судом першої інстанції наслідків пропуску позивачем позовної давності, оскільки відповідачем наголошувалось на тому, що нею з 01 грудня 2013 року до моменту укладення нового договору з позивачем припиняються сплати коштів за житлово-комунальні послуги, відповідно перебіг позовної давності розпочався з 01 грудня 2013 року та закінчився 30 листопада 2016 року, тоді як з відповідним позовом ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернулося лише у червні 2019 року.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», в якому зазначено, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та на підставі належних та допустимих доказів.

Так, у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності є безпідставними, оскільки позивач ще у грудні 2016 звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, що свідчить про переривання перебігу позовної давності.

Також позивач зазначає, що відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. До того ж відповідачем не було надано суду жодних актів-претензій з приводу ненадання чи надання неналежної якості послуг, у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

На підставі викладеного у відзиві просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 29.06.2005 № 534 будинок АДРЕСА_2 передано в експлуатацію та обслуговуванням ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» (а. с. 8 - 9).

Власником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25.01.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. (а. с. 4, 5).

За період з лютого 2014 року по квітень 2019 року позивачем, як обслуговуючою організацією, в указаний період щоденно надавались житлово-комунальні послуги відповідачу.

Відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на оплату вказаних комунальних послуг із зазначенням суми, однак платежі фактично не здійснював, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період у розмірі 66 254,77 грн.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованість виникла за період з лютого 2014 року по квітень 2019 року

27 січня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано судовий наказ у справі №753/23131/16-ц за заявою ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в загальній сумі 57 828,55 грн.

13 березня 2017 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва вказаний судовий наказ було скасовано.

У 2018 році ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» зверталося до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка за заявою позивача була залишена без розгляду ухвалою суду від 10 грудня 2018 року.

Вказані обставини свідчать про те, що строк позовної давності був перерваний.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем наданий позивачем розрахунок заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг не спростовано, та не доведено належне виконання своїх зобов`язань щодо внесення плати за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно, у зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язана сплатити на користь позивача 3 % річних та інфляційні втрати за весь час прострочення.

Відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача про застосування наслідків позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що перебіг позовної давності переривався, оскільки позивач в грудні 2016 року звертався із заявою про видачу судового наказу.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині незастосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності виходячи з такого.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 01 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 01 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним.

Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 160 ЦПК України).

Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Зазначене узгоджується з висновками викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17.

Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Враховуючи викладене, звернення до суду із заявою про видачу судового наказу не перериває перебіг позовної давності.

Зазначене також узгоджується з висновками, що викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17, зі змісту якої також вбачається, що Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував викладеного та висновків Верховного Суду, що призвело до передчасних висновків про незастосування наслідків позовної давності до спірних правовідносин за наявності доведеного факту порушення відповідачем прав позивача на отримання грошових коштів за надані житлово-комунальні послуги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

За правилами частини четвертої статей 319 та 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно в відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором.

Пункт 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг лише за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Порядок оформлення претензій споживачів до виконавців визначено статтями 27, 28 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якими передбачено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, складається акт-претензія. Зазначені положення також містилися у ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відсутність претензій, щодо надання житлово-комунальних послуг позивачем, підтверджує дотримання позивачем при наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій вимог, щодо якості та кількості послуг, встановлених Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 р.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, остання відмовилася сплачувати грошові кошти за надані позивачем житлово-комунальні послуги.

Однак з урахуванням звернення до суду з позовом поза межами трирічного строку (позовної давності), колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за останні три роки, що передували даті звернення до суду з позовом, а саме за період з травня 2016 року по квітень 2019 року (включно).

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 з травня 2016 року по квітень 2019 року становить 24678 грн. 40 коп.

Відповідно на цю суму нараховуватимуться інфляційні втрати та 3% річних.

Розрахунок інфляційних збитків:

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
24678.40грн.01.05.201630.04.2019

Розраховується за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Розрахунок інфляційних збитків.

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Травень 2016 - Квітень 2019100.1 99.8 99.9 99.7 101.8 102.8 101.8 101.1 101 101.8 100.9 101.3 101.6 100.2 99.9 102 101.2 100.9 101.5 100.9 101.1 100.8 100 100 99.3 100 101.9 101.7 101.4 101 100.5 100.9 101134.4024 678.4033 167.778 489.37
Всього: 8 489.37

Отже, інфляційні збитки за період з травня 2016 року по квітень 2019 року скаладають 8 489.37 грн.

Розрахунок 3% відсотків річних:

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
24678.40грн.01.05.201630.04.2019

Дата початку нарахування:01.05.2016.

Дата закінчення нарахування:30.04.2019.

Відсоткова ставка:3% річних.

Розраховується за формулою:

[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
01.05.201630.04. 678.4032 219.70
Всього: 1095 2 219.70

Отже, 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за період з травня 2016 року по квітень 2019 року складає 2 219.70 грн.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача 35387 грн. 47 коп., які складаються з: 24678 грн. 40 коп. - заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги; 8489 грн. 37 коп. - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату за житлово-комунальні послуги та 2219 грн. 70 коп. - 3% річних.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Таким чином, судом апеляційної інстанції перевіряється правильність висновків першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в частині відмови в задоволені позовних вимог. Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог щодо стягнення тіла кредиту не переглядається судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставини справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, який не підлягає застосуванню, або незастосуванню закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі та не застосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності, відповідно апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахування часткового задоволення позовних вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив суд стягнути 96767 грн. 57 коп., однак судом апеляційної інстанції позов задоволено частково та стягнуто 35387 грн. 47 коп., що становить 36,57 % від заявленої ціни позову ((35387,47/96767,57)*100).

Відповідно судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 36,57 % від сплаченого сторонами судового збору. Так, за звернення до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн., а 36,57% від 1912 грн. складає 702 грн. 50 коп. = ((1921*36,57)/100), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, за звернення до суду з апеляційною скаргою було вірно сплачено судовий збір в розмірі 2881 грн. 50 коп., таким чином 36,57% від цієї суми складає 1053 грн. 76 коп. = ((2881,50*36,57)/100), які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» заборгованість в розмірі 35387 грн. 47 коп., які складається з: 24678 грн. 40 коп. - заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги; 8489 грн. 37 коп. - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату за житлово-комунальні послуги та 2219 грн. 70 коп. - 3% річних.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» судовий збір за звернення до суду з позовом в розмірі 702 грн. 50 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою у розмірі 1053 грн. 76 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс», зареєстроване місце знаходження: вул. Є.Чавдар, 3, м. Київ, 02072, .

Відповідач:ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя-доповідач

Судді: