Справа № 496/4753/20
Провадження № 2-з/496/7/20
У Х В А Л А

16 листопада 2020 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., розглянувши матеріали заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Платонова М.А. про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якому просить вжити заходів забезпечення позову, які полягають у накладанні арешту та встановлення заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, Департаменту нотаріату та державної реєстрації Міністерства юстиції України, державним реєстраторам, нотаріусам, вчиняти в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-які реєстраційні дії відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовує заяву тим, що враховуючи ст. 152 ЦПК України, заявниця зобов`язується протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову пред`явити позовні вимоги до колишнього чоловіка ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ сумісного майна подружжя, яке складається з придбаної у шлюбі квартири, та згідно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, заявниця встановила, що в Реєстрі наявний номер запису про іпотеку 38873233. Згідно якого ОСОБА_2 передав у іпотеку спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису обтяжень 38873018. Забезпечення позову необхідно для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у разі ухвалення його на користь позивача.

Відповідно до положень ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений: забороною вчиняти певні дії та накладенням арешту на майно. Частиною 2 цієї статті зазначено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Суд розглянувши вищезазначену заяву та дослідивши всі надані до неї докази, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Від так, судом встановлено, що позивач має намір звернутись до суду з позовом про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя, яке було придбане ними за час перебування сторін в шлюбі, однак право власності на яке, зареєстроване лише на ім`я колишнього чоловіка, що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З цього реєстру заявниці стало відомо про існування іпотечного договору, яким накладено заборону на спірну квартиру.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України), в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ч. 1 ст. 572 ЦК України).

За основним зобов`язанням, іпотекодавець ОСОБА_2 уклав договір позики грошей у розмірі 479080,00 грн., строком виконання якого є 22.04.2021 р. Таким чином, заявник цілком обґрунтовано прийшла до висновку, що у разі несплати колишнім чоловіком грошового зобов`язання, існує ймовірність того, що до розгляду справи по суті, можуть виконатись дії щодо відчуження спірного майна.

Таке забезпечення позову, враховуючи предмет майбутнього позову, можна вважати співмірним із заявленими вимогами.

Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованим, так як відсутність заборони щодо відчуження вказаного майна, створює реальну можливість для відповідача відчужити майно третім особам, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Суд також встановлює, що наразі відсутні підстави вважати застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачу збитки.

Крім того, суд бере до уваги те, що позивач має зареєстроване місце проживання в Україні. Також, у суду не має підстав вважати майновий стан позивача таким, який ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідачеві, які можуть бути спричинені забезпеченням позову чи у випадку відмови у позові.

Суд також зазначає, що арешт полягає в забороні здійснювати юридично значимі дії відносно майна щодо його відчуження. Право власності не позбавляється, право користування не позбавляється, якісні та кількісні показники майна не втрачаються.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву позивача про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

Встановити заборону будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, Департаменту нотаріату та державної реєстрації Міністерства юстиції України, державним реєстраторам, нотаріусам, вчиняти в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-які реєстраційні дії відносно: квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 55,40 кв.м., житловою площею 30,00 кв.м., реєстраційний номер 33185296.

В порядку ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Южноукраїнським МВУМВС України в Миколаївський області від 19.10.2006 р., РНОКПП НОМЕР_2 ).

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса перебування: АДРЕСА_5 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Южноукраїнським МВ УМВС України в Миколаївський області від 24.07.2006 р., РНОКПП НОМЕР_4 ).

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі, а також відповідним державним органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Буран В.М.