Ухвала

27 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 243/10960/19

провадження № 61-16712ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 1 квітня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 7 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про скасування наказу про звільнення,

ВСТАНОВИВ:

9 листопада 2020 року подана касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 1 квітня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 7 жовтня 2020 року, повний текст якої складено 8 жовтня 2020 року.

Касаційна скарга містить клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, яке суд не вирішує, оскільки касаційна скарга заявником подана з додержанням строків, установлених статтею 390 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вимогам закону.

Підставою касаційного оскарження рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 1 квітня 2020 року та постанови Донецького апеляційного суду від 7 жовтня 2020 року заявник визначає необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суди при вирішенні справ повинні враховувати тільки висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене та керуючись вимогами пункту 5 частини другої

статті 392 ЦПК України, посилання заявника на Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року не свідчить про виконання ним вимог щодо зазначення підстав, на яких подається касаційна скарга.

Касаційна скарга заявника не містить посилання на постанову Верховного Суду та обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у ній.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) інших учасників справи, їх місце проживання чи перебування.

Заявник у касаційній скарзі не зазначив ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) та місце проживання чи перебування третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 .

За таких обставин ОСОБА_1 необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, і надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи.

Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 1 квітня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 7 жовтня 2020 року залишити без руху.

Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко