Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Писанець Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Гурової Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісно нажитого майна та визначення права користування майном,

ВСТАНОВИВ :

14.09.2020 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ сумісно нажитого майна та визначення права користування майном. Свої вимоги мотивувала тим, що 02.09.1978 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час шлюбу ними було придбано житловий будинок відповідно до договору купівлі продажу від 26.01.1981р. за адресою: АДРЕСА_1 . До того ж, у відповідності до генерального плану на вказаній земельній ділянці розташовані: А-1 житловий будинок, а1- веранда, Б1 - літня кухня, б1- сені, В-1 сарай, Г-1 - погріб, бк- колонка, І-мощення, №1- паркан, №2- ворота. 03.01.1996 року було видано державний акт ДН № 019 на право приватної власності на землю площею 0.3515 га. 29.10.2007 року шлюб між сторонами було розірвано. 11.07.2008 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 , та змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_1 ». Позивач зазначає, що у спірному будинку проживає з 09.03.2016 року. У 2019 році вона почала робити ремонт у будинку, було замінено вікна у кімнаті № З, зроблено малярно-штукатурні роботи, поклеяно обої, проведено ремонт пічного очагу. На теперішній час позивач витратила приблизно 30000 грн.. Домовленості між сторонами, щодо поділу майна та визначення порядку користуванням спільним майном відсутні. Тому, вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав відзив на позов згідно якого позовні вимоги визнав, не заперечує проти визнання права власності за позивачем, просить розгляду справу без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 23,24 постанови від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя", роз`ясняє, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, 29.10.2007 року шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області від 29.10.2007 року (а.с.7).

Згідно довідки №564 від 20.07.2020 року видано виконкомом Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 09.03.2016 року (а.с.8).

Згідно до копії договору куплі-продожу від 26.01.1981 року посвідченого секретарем виконкому Микільського сільської ради вбачається, що у період шлюбу сторонами було набуто право власності на будинок, жилою площею 36 кв.м. з надвірними будівлями (а.с.9).

Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 02.04.1990 року вбачається, що житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_2 (а.с.10).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду житловий будинок складається з наступних кімнат: I- веранда площею 11.0 м2. 1-1 - кухня площею 12.7 м2,2- житлова кімната площею 21.8 м2, 3- кухня площею 12.7 м2 (а.с.13-17).

Згідно державного акту на право приватної власності серії ДН №019 виданий головою Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області 13.12.1996 року на підставі рішення Микільської сільської ради від 03.01.1996 року №3 вбачається, що земельна ділянка площею 0,3515 га., яка розташована на території Мікільської сільської ради Волноваського району, Донецької області,належить ОСОБА_2 (а.с.11).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області 11.07.2008 року вбачається,що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, та після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с.12).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

У відповідності зі ст. 372 ЦК України у випадку розподілу майна, що перебуває в загальній спільній власності, уважається, що частки співвласників у праві загальної спільної власності є рівними, а право загальної спільної власності припиняється. У відповідності зі ст. 372 ЦК України майно, що перебуває в загальній спільній власності, може бути розділене між співвласниками за домовленістю між ними. Угоди про спосіб встановлення часток сторін у загальному спільному майні між нами не досягнуто.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.66 Сімейного кодексу України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1,2 ст. 86 Земельного кодексу України, Земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб`єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом, в тому числі подружжю. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та визнати за нею право власності Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 та Ѕ частини земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , згідно державного акту ДН № 019 від 03.01.1996р., з правом користування житловою кімнатою №2 загальною площею 21.8 м2..

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісно нажитого майна та визначення права користування майном,- задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 та Ѕ частини земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , згідно державного акту ДН № 019 від 03.01.1996р., з правом користування житловою кімнатою №2 загальною площею 21.8 м2.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Писанець