РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2361/19

25 листопада 2020 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

за участю:

позивача - не з`явився

представника позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

представника відповідача - не з`явився

третя особа - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №564/2361/19 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради (м.Рівне, вул.Поштова 2) про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 грудня 2009 року розірвано між сторонами, малолітню дочку ОСОБА_3 залишено проживати з позивачем. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2009 року у справі №2-7407/2009 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн щомісяця, починаючи з 24.06.2009 року і до повноліття дитини. Відповідач більше дев`яти років ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дочки, не бере участі в оздоровленні дочки та її лікуванні і не має бажання займатись вихованням та утриманням дитини. Вказує, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, ніколи не забирав дитину із садочка, жодного разу не був у навчальному закладі, де навчається дочка, не цікавиться вихованням, навчанням, успішністю дитини, не відвідує батьківські збори і не приймає будь-якої участі у житті дитини, а дитина не чекає повернення батька у сім`ю і не бажає проживати разом з батьком. Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитана в судовому засіданні у якості свідка позивач ОСОБА_1 показала, що відповідач фактично жодного разу не поцікавився дитиною за весь час, що не проживає з ними. Кілька разів перетинався з дитиною, але це були випадкові зустрічі, проте дитина, побачивши відповідача, намагалась утекти або заховатись і перебувала в істериці після таких зустрічей з батьком. Також показала, що за час проживання в шлюбі з відповідачем часто виникали конфлікти, бійки, у тому числі в присутності дитини. Після розірвання шлюбу були випадки, що хотів бачити дитину і тоді дзвонив навіть серед ночі. Дочка негативно сприймає батька, має страх, його візити в школу викликають у дочки стрес. На даний час дочка гарно спілкується з вітчимом, називає його татом. Показала, що ніколи не забороняла дитині бачитись із батьком. Просила позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідач фактично з власної волі не бажає спілкуватись з дитиною, не цікавиться життям дитини, не піклується про неї і дитина практично не бачила відповідача, як батька і сама не бажає спілкуватись з батьком та не бажає бачити його. Просить позов задоволити.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка відповідач проти позову заперечив та показав, що між ним на позивачем існує конфлікт, але він ніколи не ухилявся від свого обов`язку щодо виховання та утримання дитини, спілкування з нею, проте не хоче травмувати дитину в силу її малого віку і вважає, що коли дитина підросте, то йому і дитині буде простіше спілкуватись і вони зможуть налагодити спілкування. Після розлучення позивач просила його відмовитись від дитини, але він не бажає цього. Показав, що бажає спілкуватись з дитиною, але на даний час не хоче травмувати її, що дитина підросте і тоді зрозуміє, з цією метою пропонував піти з дитиною до психотерапевта. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що позивачем не наведено жодних вагомих, об`єктивних та беззаперечних доказів на підтвердження існуванням обставин, які надавали б можливість суду позбавити відповідача батьківських прав відносно його дочки. Також пояснив, що відповідач ніколи не ухилявся від виконання свої батьківських обов`язків, а ситуація яка склалась наразі викликана конфліктом, який існує між батьками дитини. Пояснив, що позивач перешкоджала відповідачу бачитись з дитиною. Вважає, що підстав для позбавлення батьківських прав немає і просить відмовити в задоволенні позову.

Представник органу опіки та піклування в судову засіданні пояснила, що питання участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні розглядалось на комісії двічі, але результату це не дало, підтримує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав підтримує, просить ухвалити рішення в інтересах малолітньої ОСОБА_3 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що скільки пам`ятає, то зі сторони відповідача батьківського піклування по відношенню до дочки не було, ніколи ніде не був присутній у житті дитини. Також показав, що проживає із ОСОБА_1 майже десять років, з ОСОБА_5 спілкується, стосунки між ним гарні, вона називає його татом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що восени 2012 року підвозив відповідача до будинку де живе дочка і чека його там, а коли той повертався, то з його слів знає, що йому не відчиняли двері.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що неодноразово, у позаробочий час, орієнтовно о 17 год підвозив відповідача до будинку, де живе дочка, коли останній хотів побачитись з нею і бачив, що відповідач щось купував у магазині для дитини, але відповідач повертався і вказував, що йому не відчиняли двері або ніхто не відзивався, коли той стукав у двері.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 10 травня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис про народження №950. Батьками дитини згідно свідоцтва є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

02 грудня 2009 року Рівненським міським судом видано виконавчий лист у справі №2-7407/2009 на виконання рішення Рівненського міського суду від 28 жовтня 2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 300 грн. щомісячно, починаючи з 24.06.2009 року і до повноліття дочки.

25 грудня 2009 року зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданим 24 березня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №167 від 25.12.2009.

28 грудня 2013 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Неповнолітня ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується талоном реєстрації за місцем проживання та довідкою про склад сім`ї від 20.09.2019 №58956 виданою Центром надання адміністративних послуг у місті Рівному.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, виданого Рівненським міським відділом державної виконавчої служби 24.10.2019 за №94390 за ОСОБА_2 заборгованість по аліментам станом на 01.11.2019 року відсутня. Переплата становить 530 грн.

Відповідно до психологічної характеристики від 19.11.2019 на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , психологом на час консультації запропоновано з огляду на ситуацію та емоційний стан дитини: мінімізувати для ОСОБА_5 стресове середовище та зменшити включення у ситуацію із судовими засіданнями; зв`язок і спілкування із біологічним татом дівчинки лякає її, тому важливо мінімізувати або виключити контакт дитини з батьком; якщо тато ОСОБА_2 прагне спілкування із дитиною, то йому варто робити це із огляду на бажання дитини та встановлювати контакт поступово, терпляче та без активного втручання в життя дитини; за потреби - консультація у дитячого психолога/психотерапевта. Контроль емоційного стану дитини.

З висновку органу опіки та піклування «Про до цільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 » наданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради 08.01.2020 за №08-23 вбачається, що органі опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24.06.2019 у справі №569/6389/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено і задоволенні позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами по виконавчому листу №2-7404/2009 за період з 01.01.2013 по 01.12.2017 року.

08 січня 2020 року Костопільським районним судом Рівненської області видано виконавчий лист на виконання рішення суду у справі №564/1828/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів від 06.11.2019, яким вирішено збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити та стягувати їх у розмірі 1200 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно характеристики учениці 8 класу Рівненської ЗОШ І-ІІІ ст. №22 ОСОБА_3 , батько ОСОБА_2 за період навчання ОСОБА_5 у школі жодного разу не відвідував школу, не цікавився навчання доньки.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 Сімейного кодексу України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з дитиною на даний час не спілкується, не бере участі у вихованні дитини. Свої дії обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні із дочкою, а також тим, що він не бажає травмувати дитину і вважає, що коли дочка підросте, то не буде таких конфліктних ситуацій, які виникають на даний час. Має намір вживати відповідних заходів, коли дочка підросте, сплачує визначені рішенням суду аліменти.

Враховуючи пояснення сторін та їх спілкування у судових засіданнях, суд дійшов висновку, що вочевидь між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 існує конфлікт, який вцілому не сприяє реалізації відповідачем своїх батьківських прав та обов`язків щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні.

Відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Щодо висновку органу опіки та піклування «Про до цільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 » наданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради 08.01.2020 за №08-23, то суд з ним погодитися не може, вважає його необґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини, виходячи з такого.

Як видно зі змісту зазначеного висновку, органом опіки та піклування при розгляді питання про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав було встановлено місце народження спільної дитини - дочки ОСОБА_3 , факти розірвання між сторонами шлюбних відносин, стягнення аліментів з відповідача на користь ОСОБА_1 , відсутність заборгованості зі сплати аліментів, бажання ОСОБА_2 спілкуватись з дочкою, виховання малолітньої дочки позивачем та її чоловіком, згода малолітньої ОСОБА_3 на позбавлення батьківських прав батька, бажання змінити прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Між тим, предмет спору стосується безпосередніх прав і обов`язків відповідача стосовно своєї малолітньої дитини, що ґрунтуються на вимогах закону, і можливого позбавлення його батьківських прав. Отже, органу опіки та піклування з метою повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення при вирішенні питання, необхідно було встановити дійсні причини, з яких він не міг виконувати батьківські зобов`язання, прийти до переконання про їх поважність або неповажність, заслухати думку батька з приводу відносин, які склалися, пояснення свідків, які не заінтересовані у вирішенні спору і не свідчитимуть на користь будь-якої зі сторін у справі, обстежити умови проживання ОСОБА_2 , перевірити, чи він працевлаштований, якщо так, то який розмір його заробітку (доходу), як він характеризується за фактичним місцем проживання та роботи, а також інші обставини, що можуть вплинути на правильність остаточного висновку цього органу.

Отже, висновок органу опіки та піклування «Про до цільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 » наданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради 08.01.2020 за №08-23 складено однобічно, неповно, суб`єктивно, з очевидним ухилом на задоволення вимог ОСОБА_1 і не містить мотивованих висновків необхідності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , отже не надає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення відповідача батьківських прав. За таких обставин твердження про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання свого малолітньої дочки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо ОСОБА_3 є передчасними та необґрунтованими, а відтак суд не приймає їх до уваги.

Крім того суд звертає увагу, що заходи впливу до відповідача не вживалися, а невиконання батьківських обов`язків не може ототожнюватися з ухиленням від їх виконання.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання.

При цьому суд враховує, що відповідач аліменти сплачує і заборгованості не має.

Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявність конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини виявляє намір спілкуватись з дочкою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 141, 211, 258, 259, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради (м.Рівне, вул.Поштова 2) про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_3 .

Покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня проголошення.

Якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 30.11.2020.

СуддяВ. В. Левчук