Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , за участю секретаря судового засідання Скудар С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що працювала у відповідача та 30 серпня 2019 року звільнилась за угодою сторін. В серпні 2019 року їй було нараховано заробітну плату в розмірі 5320,50 гривень та виплачено лише 22 липня 2020 року. При цьому компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати не було нараховано та не виплачено. Так як компенсація втрати частини заробітку є заробітною платою згідно з статтею 2 Закону України «Про оплату праці», то порушення відповідачем вимог статті 116 КЗпП України триває і до теперішнього часу, до дня виплати компенсації.

Посилаючись на положення статей 34 Закону України «Про оплату праці», статті 115, 116, 117 КЗпП України, зазначає, що відповідач зобов`язаний виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в розмірі 141,34 гривню, а також середній розрахунок за весь час затримки по день фактичного розрахунку станом на 31 серпня 2020 року, розмір якого складає 55220,00 гривень.

04 листопада 2020 року від представника позивача надійшла заява, в якій відповідач визнав факт остаточного розрахунку та виплати йому 10 серпня 2020 року компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. На підставі цього просив залишити позовну вимогу про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати без розгляду. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то раніше заявлені вимоги в цій частині підтримав, а також додатково вказав, що згідно з довідкою працедавця середньоденний заробіток позивача дорівнює 220,28 гривень. Кількість робочих днів за період з 01.09.2019 року по день фактичного розрахунку 10.08.2020 складає 236 днів, а розмір середнього заробітку станом на 10.08.2020 року становить 52127,68 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про можливість слухання справи за їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не прибув, надіслав до суду відзив, в якому підтвердив отримання позову про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та середній заробіток за час затримки розрахунку. Повідомив, що 10 серпня 2020 року відповідачем було сплачено на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 122,00 гривень з вирахуванням податків. Враховуючи, що відповідачем виплачено компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в повному обсязі, то відсутній предмет спору, що в свою чергу згідно з п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України є підставою для закриття провадження. На підставі цього представник відповідача у відзиві просив закрити провадження у справі.

Розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивачка в період з 01 квітня 2019 року по 30 серпня 2019 року працювала на підприємстві відповідача на посаді кухара, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

30 серпня 2019 року позивачка була звільнена з підприємства за угодою сторін згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України.

За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна плата.

Згідно з довідкою, виданою ТОВ «КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ» вих.№23/07-8 від 23.07.2020 року, нарахована заробітна плата ОСОБА_1 за серпень склала 5320,50 гривень, в тому числі компенсація за 10 днів невикористаної щорічної відпустки - 1147,50 гривень, за вирахуванням податків - 4283,00 гривень; компенсація невикористаної щорічної відпустки за переведенням - 309,48 гривень. Заробітна плата була перерахована на розрахунковий рахунок 22 липня 2020 року.

Факт виплати нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 лише 22 липня 2020 року також підтверджується долученою до відзиву довідкою відповідача від 22 вересня 2020 року вих..№22/09-1, в якій крім цього зазначено, що компенсація за несвоєчасну виплачену заробітну плату склала 151,55 гривень, за вирахуванням податків - 122,00 гривень. На розрахунковий рахунок перерахована 10 серпня 2020 року.

Також відповідно до відомості розподілу витрат ТОВ «КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ», виданої головним бухгалтером АТ КБ «Приватбанк» 28 липня 2020 року, а також платіжного доручення №7450 від 10 серпня 20202 року ОСОБА_1 отримала 10 серпня 2020 року на свій картковий рахунок компенсацію за несвоєчасну виплачену заробітну плату в сумі 122,00 гривні.

Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов`язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічні положення закріплені в статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та позивачка після звільнення 30 серпня 2019 року з підприємства відповідача не отримала в день свого звільнення всі кошти, які належали їй до виплати та працедавцем не було проведено остаточного розрахунку з даним працівником. Лише 22 липня 2020 року ОСОБА_1 була виплачена заробітна плата за серпень 2019 року в сумі 5320,50 гривень, за вирахуванням податків - 4283,00 гривень, що підтверджено належними письмовими доказами та, власне, визнається самим відповідачем.

Також відповідачем визнано та підтверджено первинними бухгалтерськими доказами факт проведення остаточного розрахунку із ОСОБА_1 10 серпня 2020 року після виплати компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати.

У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» встановлено обов`язок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів.

Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати відповідачу була нарахована відповідна компенсація, остаточна виплата якої проведена лише 10 серпня 2020 року.

При цьому суд виходить із того, що структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України "Про оплату праці").

Суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713.

З урахуванням наведених положень компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та суми, які нараховані у зв`язку із цим, є невід`ємною частиною заробітної плати та відображаються в її структурі під час нарахування та виплати основного доходу. Відтак на вказані суми компенсації та на наслідки їх несвоєчасної виплати працівнику під час остаточного розрахунку із ним при звільненні розповсюджується положення статей 116 та 117 КЗпП України.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як встановлено судом виплата основної частини нарахованої позивачці заробітної плати за серпень 2019 року за вирахуванням податків в сумі 4283,00 гривні була проведена 22 липня 2020 року, а остаточний розрахунок та виплата компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати здійснений 10 серпня 2020 року.

У зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з наступного дня після звільнення з 31.08.2019 року по день остаточного розрахунку з працівником 10 серпня 2020 року.

При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою, виданою відповідачем 23 липня 2020 року вих..№23/07-9, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два календарних місяці роботи становить 220,88 гривень, що відповідає передбаченому Порядку.

Позивачка також погодилася із наданим працедавцем розрахунком середньоденного заробітку.

Згідно з листами Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 року №78/0/206-18 та від 29.07.2019р. № 1133/0/206-19 середньостатистична кількість робочих днів на 2019-2020 роки за період з наступного дня після звільнення - з 31.08.2019 року по 10.08.2020 року складає 250 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 31.08.2019 року по 10.08.2020 року складає - 52 127,68 грн. (236 днів х 220,88 грн.).

Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 52 127,68 грн.

У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору з відповідача у відповідності до частини 6 статті 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 840,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 115- 117 КЗпП України, статтями 12, 82, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ» (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вулиця Василя Сухомлинського, буд. 48А, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2019 року по 10.08.2020 року в сумі 52 127 (п`ятдесят дві тисяч сто двадцять сім) гривень 68 коп., з утриманням ТОВ «КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ» з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ» (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вулиця Василя Сухомлинського, буд. 48А, ) на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30 листопада 2020 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов