Справа № 450/3856/19 Провадження № 2/450/649/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого - судді Кіпчарського М.О.,

за участю секретарів судового засідання Микитів Н.С., Нестерак Д.В.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Пустомити в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (відповідач 1), Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (відповідач 2), про встановлення факту та визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач 11.11.2019 року звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини разом з її матір`ю-спадкодавцем ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Також просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 45,9 кв.м, з приналежними до нього господарськими спорудами, який належав її матері ОСОБА_5 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її , та відповідачки ОСОБА_3 , мати ОСОБА_5 , яка при житті розпорядилася своїм майном на випадок смерті, склавши 23.10.2017р.заповіт, за яким все належне майно заповіла їй, своїй дочці ОСОБА_1 . Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається з права на житловий будинок по АДРЕСА_2 , який остання успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_6 , згідно рішення суду від 27.10.2017р.

ЇЇ сестра, відповідач по справі ОСОБА_3 мала право на обов`язкову частку у спадщині, однак така не проживала постійно разом з матір`ю на час відкриття спадщини, а також не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, тому є такою, що не прийняла спадщину.

Вважає, що вона у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , однак у неї виникли труднощі щодо оформлення спадкових прав в позасудовому порядку, оскільки вона не була зареєстрована разом з матір`ю за однією адресою на час відкриття спадщини, а також її мати, отримавши за рішенням суду право власності на спадкове майно, не здійснила державної реєстрації такого речового права за собою.

09.01.2020р. по справі відкрито загальне позовне провадження.

31.01.2020р. відповідач ОСОБА_3 подала відзив, в задоволенні позову просить відмовити, оскільки вважає, що наведені в позовній заяві твердження не відповідають дійсності. Зазначає, що на підтвердження факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, позивач подала Довідку виконкому сільської ради від 25.10.2019р., згідно якої ОСОБА_5 була зареєстрована до дня смерті за адресою АДРЕСА_2 одна, а проживала без реєстрації з 2017 року разом з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . При тому дана Довідка сформована на підставі Акту обстеження житлових умов від 25.10.2019р., тобто більш ніж за рік після смерті ОСОБА_5 , та в Акті не вказано, з яких причин комісія прийшла до висновку, що їх мати проживала у вказаному будинку.

Стверджує, що діючим законодавство розрізняється поняття місце проживання та місце перебування. Постійним місцем проживання особи є те житло, де особа проживала не меньше шести місяців на рік. Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин щодо її постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і з цих підстав в задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту просить відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, то вважає, що в цій частині позов є передчасним, оскільки позивач не надала доказів на підтвердження наявності перешкод для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Зокрема, позивачем не надано постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, і дані обставини виключають вирішення спору в судовому порядку.

Зазначає, що вона має право на обов`язкову частку у спадковому майні її з позивачем матері ОСОБА_5 , а оскільки вона та позивач, обоє пропустили 6-місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, тому між ними раніше існувала усна домовленість щодо отримання кожною з них права на частку у спірному будинку. Однак позивач з невідомих для неї причин звернулася в суд з даним позовм, і в такий спосіб намагається оформити на себе спадок їх матері, за наявності пропущеного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Пояснили, що ОСОБА_1 в лютому 2020р. зверталася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок, однак нотаріусом таке таке свідоцтво не було видане по тій причині, що вона у 6-місячний строк не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а також не підтвердила факт свого проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Крім того ОСОБА_1 пояснила, що їх з відповідачкою мати ОСОБА_5 останнім часом при житті хворіла та потребувала стороннього догляду, тому така з жовтня 2017р. до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживала постійно разом з нею за адресою АДРЕСА_1 . Після смерті матерівідповідач ОСОБА_3 пропонувала їй добровільно поділити спадковий будинок, однак вона відмовилась від такої пропозиції з причин, що останнім часом вона доглядала матір одна.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві. Крім того ОСОБА_3 підтвердила, що їх мати ОСОБА_5 у вересні 2017р. захворіла та перебувала в лікарні, а з лікарні 2 чи 3 жовтня 2017р. перейшла жити до позивачки по справі в будинок по АДРЕСА_1 , в якому проживала безперервно до смерті.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ст.ст.293,315 ЦПК України, в судовому порядку можуть розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, а також можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Згідно пунктів 2 і 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05. 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_7 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Солонка, її матір`ю значиться ОСОБА_8 ( а.с.7-8).

Як слідує з копій паспорта громадянина України, місце проживання ОСОБА_1 з 31.01.2001року зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

23.10.2017 року ОСОБА_5 склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла дочці ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №1210, даних про можливі зміну заповіту чи його скасування, суду не надано ( а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла у віці 76 років у с.Солонка Пустомитівського району Львівської області ( а.с.9).

Згідно виданих 25.10.2019 року Солонківською сільською радою Довідки № 2992 та Акту обстеження житлово-побутових умов, ОСОБА_5 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована по АДРЕСА_2 одна, а проживала без реєстрації з 2017 року по АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 ( а.с.12,13).

У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, або добровільності їх визнання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 визнали, що їх мати ОСОБА_5 в період з 2 чи 3 жовтня 2017р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( дня смерті) проживала безперервно разом з ОСОБА_1 в належному останній будинку по АДРЕСА_1 .

В суда не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності визнання позивачем та відповідачем даних обставин, а тому такі обставини не підлягають доказуванню.

У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаєтьсмя таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Діючим законодавством, зокрема ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено поняття «місце перебування» та «місце проживання» особи на адміністративно-територіальній одиниці, однак не визначенно поняття «постійне місце проживання». Тому факт постійного місця проживання особи підлягає встановленню судом в кожному конкретному випадку , що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 05.06.2019р., прийнятою за результатами розгляду справи № 554/3192/16-ц .

В даному випадку судом враховано, що спадкоємець ОСОБА_1 постійно ( з 2001 року) зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , а спадкодавець ОСОБА_5 значилась зареєстрованою в АДРЕСА_2 та з 2 чи 3 жовтня 2017р. по 01.04.2018р. ( 6 календарних місяців) безперервно проживала разом з ОСОБА_1 за її постійним місцем проживання, та що в цей період ОСОБА_5 потребувала сторонньої допомоги і догляду, які їй надавалися за даною адресою.

Тому в сукупності встановлених фактів суд вважає, що постійним місцем проживання ОСОБА_5 на день її смерті та час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , було за адресою АДРЕСА_1 .

З врахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

З цих підстав позов в даній частині підлягає до задоволення.

При тому суд не приймає до уваги тверджень відповідача та її представника про те, що спадкодавець ОСОБА_5 проживала за адресою АДРЕСА_1 менше 6 місяців, тому її проживання на час відкриття спадщини за даною адресою слід вважати тимчасовим, з врахуванням вище зазначених та встановлених в судовому засіданні обставин.

Що стосується позовних вимог в частині визнання за позивачем в порядку спадкування за заповітом права власності на будинок, який належав померлій ОСОБА_5 , то такі в цій частині не підлягають до задоволення в силу наступного.

Відповідно до ч.3 ст.1268 та ст.1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідності до глави 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом МЮ України 22.02.2012р. №296/5 (зі змінами станом на 10.02.2020 р.), про відмову особі у вчиненні нотаріальних дій нотаріус виносить вмотивовану постанову, в якій зокрема, зазначається причина такої відмови з посиланням на чинне законодавство та порядок і строки оскарження відмови.

Судом встановлено, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27.10.2017р., за ОСОБА_5 визнано право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_2 , що значиться за ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14-16).

Згідно Технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 , виготовленого 22.08.2017р. на замовлення ОСОБА_5 , загальна площа будинку становить 45,9 кв.м., який складається з кухні та житлової кімнати (інвентаризаційна справа №1067) (а.с.17-19).

Листом №45/01-16 від 17.02.2020р. приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. роз`яснив ОСОБА_1 , що з поданих до нотаріуса документів не вбачається підтвердження факту прийняття спадщини нею - ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 ,, оскільки вона не звернулась до нотаріуса у встановлений 6-місячний строк з заявою про прийняття спадщини, а також не підтвердила належним чином факт її проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тому подальше вирішення питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом можливе лише у випадку звернення спадкоємця до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини або з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (.а.с.51).

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (пункту 23) роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Зазначена правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 05.06.2019р., принятою за результатами розгляду справи №554/3192/16-ц, в якій суд зокрема зазначив: « при вирішенні справ про спадкування слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.У разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Зверненню позивача до суду з указаним позовом як особи, яка, на його думку, в силу вимог ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, мало передувати вирішення питання щодо отримання ним у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, що у випадку відмови у вчиненні нотаріальної дії - видачі цього свідоцтва, вказувало б на наявність підстав для вирішення питання про порушення або невизнання його права у судовому порядку. За відсутності відмови нотаріуса про видачу свідоцтва про права на спадщину, вирішення цього спору в судовому порядку є неможливим».

В даній справі позивач, звернувшись до суду з позовом стверджує, що перешкодою для належного оформлення спадкових прав являється те, що її мати , отримавши рішення суду про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті свого чоловіка, не здійснила державної реєстрації речових прав на нього.

Однак позивач, вважаючи себе особою, яка прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, у своїй позовній заяві не зазначила про неможливість оформлення спадкових прав у нотаріальній конторі.

Зокрема, позивач ОСОБА_1 не надала належних доказів про те, що її мати ОСОБА_5 при житті не здійснила реєстрацію за собою права власності на згадане нерухоме майно

(відсутня будь-яка інформація з цього приводу з БТІ та ЕО, Реєстру речових прав на нерухоме майно та інше) , а також не надала постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Що стосується вище згаданого листа приватного нотаріуса від 17.02.2020р. , то такий не можна вважати постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій в розумінні глави 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», від 22.02.2012р. , №296/5.

У відповідності зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

З врахуванням вище зазначеного, зверненню позивача з позовом про визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку мало передувати вирішення питання щодо отримання ним у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину. Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів існування перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщини в нотаріальному порядку, що вказувало б на наявність підстав для вирішення в судовому порядку питання про порушення або невизнання його права.

Тому суд приходить до висновку, що позов в частині визнання за позивачем права власності є безпідставним, і з цих підстав в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки позов задоволено частково, тому у відповідності зі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на обидві сторони пропорційно задоволенню позовних вимог, а саме: судовий збір у розмірі 821,22 грн. , сплачений позивачем за позовну вимогу майнового характеру, покласти на позивача, та стягнути з відповідача на користь позивача 768,40 грн. сплаченого судового збору за позовну вимогу немайнового характеру.

Керуючись ст. ст. 1268-1270,1297 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 12, 76, 81, 82,141, 247, 258-259, 263-265, 273, 315-319, 352-355 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , разом з ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини , за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. ( сімсот шістьдесят вісім гривень 40 копійок).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.11.2020 року.

СуддяМ. О. Кіпчарський