Ухвала

19 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 757/49691/17-ц

провадження № 61-17089cк20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Національного банку України, виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Національного банку України, виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної казначейської служби України про стягнення на свою користь грошових коштів у розмірі 33 026,57 грн майнової шкоди, а також 17 000,00 грн моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

13 листопада 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та просить скасувати рішення суду першої інстанцїі та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Ціна позову у справі № 757/4969/17-ц становить 50 026,57 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 757/4969/17-ц є малозначною у силу вимог закону.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що стягнення належних йому грошових коштів має для нього виняткове значення. Окрім цього, судами попередніх інстанцій помилково встановлено обставини наявності між позивачем та банком договору депозиту та те, що він є акцептованим кредитором банку і у випадку звернення до ФГВФО з заявою про уточнення списків вкладників позивачу буду відмовлено у задоволенні такої заяви. Спростувати факти встановлені судами іншої можливості, окрім як звернутися зі касаційною скаргою, у позивача немає.

Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, в чому проявляється виняткове значення для нього цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для позивача.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Національного банку України, виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков