КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7379/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Семенюк Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року у складі судді Арапіної Н.Є.,

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») звернулось у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» вказує, що 04 травня 2007 року між позичальником ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір № 0 (надалі - кредитний договір), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15 110 дол. США зі сплатою 12 % річних.

Зазначено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов`язків за кредитним договором № CL25257 (кредит готівкою) від 18 березня 2008 року.

09 листопада 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 951/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов`язків за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 04 травня 2007 року.

Вказано, що банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 15 110 дол. США.

Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Дельта Банк» втратив такі права.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору у зв`язку з чим станом на 13 червня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 949 582 грн. 52 коп., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 310 638 грн. 76 коп., заборгованості по відсоткам на дату відступлення вимог у розмірі 610 363 грн. 96 коп., нарахованих відсотків за період з 11 вересня 2018 року по 13 червня 2019 року у розмірі 28 579 грн. 80 коп.

У зв`язку з чим просило стягнути з відповідача 3% річних за період з 13 червня 2016 року по 13 червня 2019 року у розмірі 27 957 грн., інфляційні втрати за період з 13 червня 2016 року по 13 червня 2019 року у розмірі 117 790 грн. 56 коп., пеню за період з 12 червня 2018 року по 13 червня 2019 року 110723 грн. 29 коп., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 947 грн. 06 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал» посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції, за відсутності законодавчих підстав звільнено відповідачку від цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання договірних (кредитних) зобов`язань та нанесено новому кредитору ТОВ «Вердикт Капітал» фінансових збитків, що порушує право позивача на справедливий суд, який закріплено у ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, що в даному випадку виключає легітимність оскаржуваного рішення.

Крім того, скаржник посилався на те, що оскільки зобов`язання боржником за кредитним договором у повному обсязі не погашено, а тому закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 2, ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Також, ТОВ «Вердикт Капітал» звертало увагу на викладену у постанові ВП ВС від 28 березня 2018 року правову позицію про те, що банк, або інша фінансова установа - має право нараховувати відсотки за кредитним договором лише у межах строку на який відповідний кредит було надано, а після настанням терміну повернення кредиту в повному обсязі кредитор втрачає право нараховувати відсотки, та набуває право здійснювати нарахування згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України (інфляційні нарахування та 3% річних).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення районного суду залишити без змін.

Вислухавши пояснення адвоката Цермолонського І.М. в інтересах ТОВ «Вердикт Капітал», який просив задовольнити апеляційну скаргу, адвоката Горкавого О.П. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню частковому задоволенню.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи, 04 травня 2007 року між позичальником ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір № 0 (надалі - кредитний договір), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15 110 дол. США зі сплатою 12 % річних (а.с. 7-13).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов`язків за кредитним договором № CL25257 (кредит готівкою) від 18 березня 2008 року (а.с. 22-57).

22 жовтня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги.

09 листопада 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 951/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов`язків за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 04 травня 2007 року (а.с. 58-61).

Відповідно до витягу з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, який є додатком № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 22 жовтня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 04 травня 2007 року складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 310638 грн. 76 коп., заборгованості по відсоткам у розмірі 610 363 грн. 96 коп. (а.с. 62).

Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 04 травня 2007 року загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 13 червня 2019 року становить у розмірі 949582 грн. 52 коп., що складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 310638 грн. 76 коп., заборгованості по відсоткам на дату відступлення вимог у розмірі 610 363 грн. 96 коп., нарахованих відсотків за період з 11 вересня 2018 року по 13 червня 2019 року у розмірі 28 579 грн. 80 коп. (а.с. 17).

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з його недоведеності, а саме з підстав не надання первинних документів, які підтверджували б факт надання кредитних коштів або сплату відповідачем заборгованості за договором, а також відсутності доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором.

З такими висновками районного суду колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Так, між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до справи, кредитний договір № 0 та графік погашення кредиту були підписані ОСОБА_1 , тобто вона повністю погодилася з умовами отримання коштів у кредит.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи спір, районний суд порушив принцип диспозитивності, остільки у відсутність заперечень ОСОБА_1 про отримання кредитних коштів, визнав недоведеним зазначений факт.

Положеннями ч.3, 4 ст.12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд у порушення вимог ч.3, 4 ст. 12 ЦПК України не роз`яснив у випадку необхідності учасникам судового процесу наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, не сприяв учасникам процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

З метою усунення неповного з`ясування обставин справи, позивачем до апеляційної скарги було долучено виписку по рахунку за кредитним договором, у якій міститься інформація про внесення боржницею останніх платежів на сплату тіла кредиту - у листопаді 2011року, а відсотків - у грудні 2011року (а.с.166-173).

На спростування зазначених обставин ОСОБА_1 будь-яких доказів не долучено.

Окрім цього, відповідно до додатку до договору про відступлення прав вимоги від 09 листопада 2018 року, витягу з реєстру договорів, прав вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, ТОВ «Вердикт Капітал» викупив у ПАТ «Дельта Банк» згідно укладеного з ОСОБА_1 кредитного договору, заборгованість по тілу кредиту, у сумі 310638 грн. 76 коп. та заборгованість по відсотках на дату відступлення вимог, у розмірі 610 363 грн. 96 коп. (а.с.58-62).

У матеріалах справи відсутні докази спростування чи оспорення зазначеного договору купівлі-продажу майнових прав, а також встановлену у додатку заборгованість.

Нарахування товариством заборгованості за договором з урахуванням положень ч.2 ст.625 ЦК України та пені, ґрунтуються на законі.

Отже, рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, а по справі слід постановити нове судове рішення про відмову у позові, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів, справу розглянуто в порядку спрощеного провадження, у відсутність даних про належне інформування ОСОБА_1 про перебування справи на розгляді суду та її відзиву на апеляційну скаргу чи письмових пояснень. Поштова кореспонденція, адресована відповідачу, поверталася до суду без вручення адресату (а.с.87-91).

Відповідно до положень ч.3,4 ст.367 ЦК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.04.2018року у справі №200/11343/14-ц, той факт, що відповідач не був судом першої інстанції про належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 не була повідомлена судом про розгляд справи й у відзиві на апеляційну скаргу міститься її заява про застосування строку позовної давності.

Відповідно до справи, останні платежі боржником було здійснено у листопаді 2011 року на погашення тіла кредиту, а у грудні 2011року - на погашення відсотків, в той час як строк дії кредитного договору закінчився 04 травня 2014 року (а.с. 7,166-173).

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом 25 червня 2019 року, тобто з пропуском 3-річної загальної позовної давності для стягнення вищезазначеної заборгованості за кредитним договором № 0 від 04 травня 2007 року, що станом на 13 червня 2019 року становить 94 9582 грн. 52 коп..

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Таким чином, вбачається, що позивачем пропущено строк позовної давності для зверненням до суду з вимогами про стягнення коштів, так як він повинен був дізнатися про порушення свого права не пізніше 20 грудня 2014 року, тому саме з 20 грудня 2011 року слід обраховувати початок перебігу строку позовної давності щодо сплати заборгованості по відсоткам та з 23.11.2011 року - заборгованості по тілу кредиту, який сплив відповідно, 23.11.14 року та 20.12.2014 року.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень.

Тому доводи апеляційної скарги до уваги не приймаються, з врахуванням викладених вище обставин.

Відтак, у даному випадку, боржник звільнений від виконання такого зобов`язання, оскільки кредитор у визначений законом строк не реалізував своє право на стягнення грошових коштів.

За таких обставин рішення належить скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у позові з інших підстав, а саме за пропуском позовної давності.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року скасувати.

Постановити по справі нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 листопада 2020 року

Суддя-доповідач:

Судді: