П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року місто Київ

справа № 757/48796/18-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/10421/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Андрієнко А.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Батрин О.В. від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик", про відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що нею були розміщені депозитні вклади упублічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Хрещатик" (далі ПАТ "КБ "Хрещатик") згідно договору № 234D-644569 банківського вкладу "Різдвяний сніг"від 9 грудня 2015 року в розмірі 12 500 доларів США; згідно договору № 234D-659155 банківського вкладу "Скарбничка"від 15 лютого 2016 року в розмірі 10 028 грн. 87 коп.; згідно договору № 234D-645756 банківського вкладу "Скарбничка"від 14 грудня 2015 року в розмірі 8 500 грн.; згідно договору № 234D-643497 банківського вкладу "Різдвяний сніг"від 3 грудня 2015 року в розмірі 155 000 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 5 квітня 2016 року № 234 ПАТ "КБ "Хрещатик" віднесено до категорії неплатоспроможних. В цей же день виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 463 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Хрещатик" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Відповідно до рішень Правління Національного банку України від 2 червня 2016 року № 46-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів осіб прийнято рішення від 3 червня 2016 року № 913 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Хрещатик" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Позивач зазначала, що в результаті протиправної бездіяльності Національного банку України, яка встановлена постановою Окружного адміністративного суду України від 19 січня 2017 року у справі № 826/6665/16, залишеною без змін ухвалою Вищого

адміністративного суду України від 20 липня 2017 року, а також постановою Окружного адміністративного суду України від 28 лютого 2017 року у справі № 826/15685/16, їй завдано майнову шкоду в розмірі 15 616 доларів США, яка складається з суми неповернутих вкладів в розмірі 12 242 доларів США та втрачених відсотків в розмірі 3 374 доларів США.

Посилаючись на вищевикладене, на підставі статті 1173 ЦК України та норм Конституції України, позивач просила стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в розмірі 15 616 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що саме бездіяльність Національного Банку України призвела до заподіяння шкоди вкладникам та кредиторам ПАТ "КБ "Хрещатик", а враховуючи, що суми акцептованих вимог кредиторів банку є більшими за його ліквідаційну масу, отримання коштів в порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не вбачається можливим; суд не врахував, що постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року, що набрала законної сили, встановлена бездіяльність Національного Банку України, яка потягла за собою негативні наслідки для позивача, а тому він є суб`єктом відповідальності за нормою статті 1173 ЦК України, як орган державного управління, що наділений державно-владними повноваженнями в грошово-кредитній і банківській сферах, і відповідно повинен відшкодувати завдану майнову шкоду; поза увагою суду також залишилась та обставина, що постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, визнано незаконним рішення ліквідації ПАТ "КБ "Хрещатик".

У відзиві на апеляційну скаргу представник Національного банку України - Чорна Ю.А. зазначає, що суд правильно встановив обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Інші учасники справи відзиви до суду не подали.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник Національного банку України - Чорна Ю.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 3 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ "КБ "Хрещатик" було укладено договір № 234D-643497банківського вкладу "Різдвяний сніг" за умовами якого банк прийняв на вкладний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 155 000 грн. на термін до 3 січня 2017 року зі сплатою 24 % річних.

9 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ "КБ "Хрещатик" було укладено договір № 234D-644569 банківського вкладу "Різдвяний сніг" за умовами якого банк прийняв на вкладний рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 12 500 доларів США на термін до 9 січня 2017 року зі сплатою 11 % річних.

14 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ "КБ "Хрещатик" було укладено договір № 234D-645756 банківського вкладу "Скарбничка" за умовами якого банк прийняв на вкладний рахунок № НОМЕР_3 грошові кошти в розмірі 3 000 грн. на термін до 14 грудня 2016 року зі сплатою 20,75 % річних. 5 січня 2016 року між сторонами укладено додаткову угоду до вказаного договору, відповідно до умов якої сума вкладу з 5 січня 2016 року складає 8 500 грн.

15 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ "КБ "Хрещатик" було укладено договір № 234D-659155 банківського вкладу "Скарбничка" за умовами якого банк прийняв на вкладний рахунок № НОМЕР_4 грошові кошти в розмірі 5 000 грн. на термін до 15 лютого 2017 року зі сплатою 18,75 % річних. 16 березня 2016 року між сторонами укладено додаткову угоду до вказаного договору, відповідно до умов якої сума вкладу з 16 березня 2016 року складає 10 028 грн. 87 коп.

Постановою Правління Національного банку України від 5 квітня 2016 року № 234 ПАТ "КБ "Хрещатик" віднесено до категорії неплатоспроможних. В цей же день виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 463 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Хрещатик" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 2 червня 2016 року № 46-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 3 червня 2016 року № 913 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Хрещатик" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "Хрещатик" з 6 червня 2016 року до 5 червня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "КБ "Хрещатик", визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в тому числі, з підписанням всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку в порядку в порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Костенку І. І. на два роки з 6 червня 2016 року до 5 червня 2018 року включно.

24 травня 2018 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 1425 "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "КБ "Хрещатик" строком на два роки.

Відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ "КБ "Хрещатик", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Славкіній М. А. строком на два роки з 6 червня 2018 року до 5 червня 2020 року включно.

Згідно з довідкою ПАТ "КБ "Хрещатик" від 22 вересня 2016 року № 2-3/3/9043 на підставі заяви ОСОБА_1 від 24 червня 2016 року її визнано кредитором на акцептовану банком суму в розмірі 318 249 грн. 28 коп. Задоволення вимог здійснюватиметься за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку у 4 чергу, відповідно до частини 1 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог та недоведеності вини Національного банку України у неплатоспроможності ПАТ "КБ "Хрещатик", завдання шкоди позивачу та причинного зв`язку між шкодою та неправомірними діями відповідача, отже відсутні підстави покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності.Крім того, відповідно до

чинного законодавства України віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження процедури ліквідації банку не має наслідком припинення зобов`язання між банком і клієнтом. Вказане свідчить про те, що позивач, як сторона за договорами банківського вкладу, внаслідок віднесення банку до категорії неплатоспроможних не втратив прав на банківський вклад, повернення якого підлягає здійсненню у порядку, визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Такий висновок суду є правильним.

Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.

Відповідно до пункту 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Залишок невиплаченої суми підлягає поверненню в порядку черговості, встановленої статтею 52 цього Закону. Зокрема вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, визначену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15.

Ураховуючи, що між ОСОБА_1 та ПАТ "КБ "Хрещатик" виникли договірні відносини, і на момент його звернення до суду з позовом в банку була розпочата процедура ліквідації, зазначене унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положенням статті 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За загальним правилом, яке встановлено у частині 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У частині 2 статті 22 ЦК України визначено, що майнова шкода виражається у формі збитків. У свою чергу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтями 1173, 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також, завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи.

Натомість наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Отже, обов`язковою умовою відшкодування заподіяних збитків та майнової шкоди є порушення прав особи внаслідок незаконних дій або бездіяльності та наявність реального збитку та шкоди.

Урахувавши, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та ПАТ "КБ "Хрещатик" є договірними, які регулюються нормами цивільного законодавства, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме внаслідок діяльності НБУ він позбавлений можливості повернути кошти з депозитного вкладу, що завдало йому шкоду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що саме бездіяльність Національного Банку України призвела до заподіяння шкоди вкладникам та кредиторам ПАТ "КБ "Хрещатик", а враховуючи, що суми акцептованих вимог кредиторів банку є більшими за його ліквідаційну масу, отримання коштів в порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не вбачається можливим.

Віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження процедури ліквідації банку не має наслідком припинення зобов`язання між банком і клієнтом.

Вказане свідчить про те, що позивач, як сторона за договором, внаслідок віднесення банку до категорії неплатоспроможних постановою Національного банку України від 5 квітня 2016 року № 234 не втратив права на отримання суми банківського вкладу, повернення якого підлягає у порядку, визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З огляду на вказане, внаслідок прийняття Національним банком України постанови від 5 квітня 2016 року № 234 обсяг майнових прав позивача на кошти, що обліковувались на рахунках за договорами депозитних вкладів, не зменшився, а тільки були запроваджені інші процедури задоволення цих майнових прав.

Таким чином, діями відповідача щодо віднесення банку до категорії неплатоспроможних не було заподіяно матеріальної шкоди позивачу, оскільки відсутні обставини щодо зменшення майна позивача.

Також слід зазначити, що лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", можна встановити розмір вимоги кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків.

Залишок невиплачених коштів ОСОБА_1 за договорами банківських вкладів включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів четвертої черги, що підтверджується довідкою від 22 вересня 2016 року № 2-3/3/9043, виданої ПАТ "КБ "Хрещатик", тому позивач залишається кредитором банку у заявленому нею розмірі позовних вимог, які станом на час ухвалення судового рішення не повернуті.

За таких обставин ОСОБА_1 не доведено наявність майнової шкоди, завданої внаслідок протиправних дій або бездіяльності Національного Банку України та причинний зв`язок із заподіяною їй шкодою.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що неправомірність дій відповідача встановлена постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017, на правильність висновків суду не впливає, оскільки вказане судове рішення постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 травня 2019 року було скасоване, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також є необґрунтованими доводи скаржника про те, що суд не врахував, що постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, визнано незаконним рішення ліквідації ПАТ "КБ "Хрещатик".

Дія вказаного судового рішення зупинена ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року, а тому у суду були відсутні підстави для врахування встановлених у ньому обставин.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення не впливають.

У відповідності до частин 2, 4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги

різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: