Справа № 459/3941/15-ц
Провадження № 2/459/7/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2020 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Новосада М.Д.

з участю секретаря судових засідань Канюки В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Червонограді цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом Публічного Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договоромта зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного Акціонерного товариства «Промінвестбанк» з участю третьої особи ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим,-

ВСТАНОВИВ :

10.12.2015 представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 981 346,89 грн., яка складається із 942 504,71 грн. заборгованості за кредитом та 38842,18 грн. заборгованості по відсотках . В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 17.12.2012 між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором №251/07-836 від 12.12.2007, який був укладений з ОСОБА_1 .. Згідно із даним договором банк взяв обов`язок надати кредит у сумі 89000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування останнім в строки та на умовах, що передбачені договором. На забезпечення умов виконання кредитного договору 14.10.2009 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені договори поруки, згідно з якими останні поручилися за виконання ОСОБА_1 обов`язків за договором кредиту. ОСОБА_1 неналежно не виконує свої зобов`язання і станом на 01.11.2015 має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 41150,25 доларів США, та за відсотками - 1695,87 доларів США. Тому просить стягнути солідарно з боржника та поручителів зазначену суму заборгованості та судові витрати.

Ухвалою від 21.12.2015 відкрито провадження у справі.

01.02.2016 відповідач ОСОБА_1 подав заперечення на позовну заяву, в якому вказав, що у матеріалах справи відсутні посилання на дату підписання реєстру позичальників, без якої неможливо переконатись про виникнення у позивача права вимоги за спірним кредитним договором укладеним ним із ПАТ «Промінвестбанк». Крім того вказав, що у розрахунку позивача відсутні дані сплати ним коштів по кредиту з 12.12.2007 по 17.12.2007. Тому вважає, що відсутні покази простроченої заборгованості у розмірі 41150,25 доларів США.

04.03.2016 ОСОБА_2 подала позов до ПАТ «Альфа-банк», ПАТ «Промінвестбанк», третя особа на стороні позивача ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 14.10.2009 між нею та ПАТ «Промінсвестбанк» був укладений договір поруки, згідно з якими вона виступила поручителем за виконання ОСОБА_1 обов`язків за спірним кредитним договором. Строк дії поруки в договорі не зазначений. У кредитному договорі кінцевий термін повернення кредиту встановлений 10.12.2027. Однак у п.2.3 встановлено, що у разі несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитом, відповідно до п.п.3.3 цього договору, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитом є 60-й календарний день від дня нарахування процентів, що не сплачені у встановлений цим договором строк. Вказала, що згідно із розрахунком, заборгованість по відсотках виникла ще станом на 01.05.2014, а по договору з 25.04.2014, що вважає строком виконання основного зобов`язання. А тому, на її думку, позивач мав право звернутись до неї із позовом про стягнення заборгованості як з поручителя відповідно до ст.559 ЦК України протягом 6 місяців від цієї дати. Тому вважає, що договір поруки припинився ще 01.11.2014 (фактично 25.10.2014), тобто за рік до пред`явлення позову. Крім того зазначила, що її не було повідомлено про внесення змін до спірного кредитного договору, якими було збільшено процентну ставку, що також є підставою для припинення договору поруки.

Ухвалою від 01.04.2016 було прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного Акціонерного товариства «Промінвестбанк» з участю третьої особи ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим- для його спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження.

01.04.2016 ухвалою було витребувано від позивача докази по справі.

19.05.2016, 23.06.2016 продовжувалась перерва у зв`язку із ненаданням доказів, витребуваних судом.

25.07.2016 в судовому засіданні представник позивача первинний позов підтримав з підстав, вказаних у ньому. В зустрічному позові просив відмовити. Надав новий розрахунок, який підтримав. Вказав, що відповідач ОСОБА_1 здійснив останні платіж по спірному кредитному договору 22.09.2015. В подальшому з приводу боргу до банку не звертався. Банк звернувся з позовом до суду 10.12.2015, тобто шестимісячний термін для договору поруки не закінчився і порука не була припинена. Посилання сторони відповідачів на відсутність реєстру підписання договору відступлення права вимоги теж заперечив. Вказав, що такий був підписаний 17.12.2012.

Представник відповідача вказав, що первинний позов визнають частково. Вказав, що в договорі не передбачене самостійне списання коштів. Не згідний із розміром заборгованості. Вважає, що потрібно призначити економічну експертизу для визначення суми заборгованості за спірним кредитним договором. Підтримав зустрічний позов ОСОБА_2 , просив його задовольнити з підстав, вказаних у ньому.

Ухвалою від 25.07.2016 по справі призначено економічну експертизу для з`ясування суми заборгованості за спірним кредитним договором.

19.12.2017 року дана ухвала з матеріалами справи була повернута із Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз без виконання у зв`язку із тим не оплатою проведення експертизи.

29.12.2017 провадження у справі поновлено.

27.04.2018 представник позивача подав відзив на зустрічний позов, в якому вказав, що шестимісний строк на пред`явлення вимоги до поручителя почав перебігати з наступного дня після здійснення останнього платежу з 23.09.2015. Позов пред`явлено 25.11.2015, а отже договір поруки не був припинений. Щодо зміни відсоткової ставки пояснив, що така відбулась 01.10.2008 на підставі договору про внесення змін і доповнень, після чого був укладений спірний договір поруки. Тому, вважає, що доводи відповідачки в цій частині є також безпідставними.

Ухвалою від 27.04.2018 в судовому засіданні за клопотанням відповідача ОСОБА_1 зменшено розмір витрат на оплату послуг експерта з розрахунку вартості однієї експертгодини для проведення експертизи середньої складності. Ухвалу від 25.07.2016 направлено повторно на виконання експертам Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

13.03.2019 року дана ухвала з матеріалами справи була повернута із експертної установи у зв`язку із не оплатою вартості проведення експертизи та для вирішення питання про розподіл між відповідачами суми оплати.

13.03.2019 року експерт подав клопотання про витребування від позивача ПАТ «Альфа-Банк» ряду документів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою від 18.03.2019 провадження у справі було поновлено.

Ухвалами від 09.04.2019 року та 08.11.2019 року від Публічного Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Публічного Акціонерного товариства «Промінвестбанк» було витребувано документи, що можуть бути доказами у справі для забезпечення проведення експертизи та повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи. 31.01.2020 судом винесено ухвалу про виправлення описки,

Ухвалою від 28.12.2019 направлено повторно на виконання експертам ухвалу про призначення експертизи від 25.07.2016 року.

Відповідач ОСОБА_1 за первинним позовом не оплатив рахунок вартості експертизи, який був вручений його представнику 31.01.2020.

20.03.2020 до суду надійшло повідомлення експерта, згідно із яким, повернуто без виконання ухвалу суду про проведення експертизи без виконання у зв`язку із не сплатою рахунку вартості її проведення.

В подальшому матеріали справи були повернуті до суду та 29.05.2020 провадження у справі було повновлено.

14.07.2020 розгляд справи не відбувся у зв`язку із зайнятістю головуючого в іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 06.11.2020 провадження в частині позовних вимог Публічного Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було закрито у зв`язку зі смертю відповідачки ОСОБА_3 , яка була поручителем за спірним кредитним договором.

06.11.2020 представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань не подали.

Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності осіб, що не з`явилися, та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розгляд справи призначався на 06.11.2020, повне судове рішення в порядку ч.6 ст.259 ЦПК України складено 13.11.2020.

Розглянувши заяви сторін, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

12.12.2007 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №251/07-836 згідно із яким банк надав кредит у сумі 89000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування останнім в строки та на умовах, що передбачені договором (а.с.4-7 т.1).

На забезпечення умов виконання кредитного договору 14.10.2009 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені договори поруки №№3-1724, 4-1725, згідно з якими останні поручилися за виконання ОСОБА_1 обов`язків за договором кредиту (а.с.18,21 т.1).

17.12.2012 між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення права вимоги за спірним кредитним договором (а.с.26-37 т.1).

Згідно із розрахунком заборгованості відповідач ОСОБА_1 належно не виконував договірні зобов`язання, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.11.2015 становить: 41150,25 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 942 504,71 грн., яку просить стягнути з відповідача (а.с.23 т.1).

Судом встановлено, що позивачем направлялася вимога від 19.11.2015 про дострокове повернення кредиту, однак відповідачі ніяким чином не відреагували на неї, заборгованість не погасили (а.с.24 т.1).

Відповідно до положення ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Разом з тим, у статті 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що відповідачі не виконали взятих на себе зобов`язань по кредитному договору та договору поруки внаслідок чого заборгували позивачу 41150 доларів США за кредитом.

Відповідно до п.2.2 спірного кредитного договору за користування кредитною лінією встановлюється процентна ставка в розмірі 13 відсотків річних.

В силу вимог ч.ч.1,2 ст.1056-1 ЦК Українипроцентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку відповідач здійснив витрати кредитних коштів та прострочив сплату кредиту.

Сторона відповідачів не подала жодних обґрунтованих належним чином розрахунків, які б спростували розмір нарахованих відсотків за спірним кредитним договором.

Тому станом на 01.11.2015 на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом в сумі 1695,87 доларів США згідно наданого позивачем розрахунку, який суд бере до уваги, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 38 842,18 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів у позовній заяві.

Щодо вимоги по стягнення заборгованості із поручителів та вимог за зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим, суд зазначає наступне.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за спірним договором кредиту 14.10.2009 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені договори поруки №№3-1724, 4-1725, згідно з якими останні поручилися за виконання ОСОБА_1 обов`язків за договором кредиту (а.с.18,21).

Згідно з умовами договорів поруки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язувалися перед кредитором відповідати за Кредитним договором на засадах солідарного боржника (п.п.1.3).

Поручителі у відповідності до умов цього Договору, у випадку невиконання та/або прострочення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором № 251/07-836 від 12 грудня 2007 року зобов`язується виконати зобов`язання по погашенню заборгованості за Кредитним договором, а саме: 1) заборгованість в розмірі кредиту - 83500,00 доларів США; 2) нараховані за користування кредитом проценти на момент погашення вказаної у підпункті 1 п.2.1 цього Договору суми кредиту; 3) неустойки (штрафу, пені); 4) збитків, завданих Кредиторові. У випадку невиконання або прострочення виконання Позичальником зобов`язань, що випливають із Кредитного договору, Поручитель відповідає перед Кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що й Позичальник (п.п.2.1, 2.2).

У п.2.3 спірного кредитного договору зазначено кінцевий термін повернення кредиту 10.12.2027. Також вказано, що у разі несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитом, відповідно до п.п.3.3 цього договору, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитом є шістдесятий календарний день від дня нарахування процентів, що не сплачені у встановлений цим договором строк.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин 01.11.2015) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно із ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України ).

З договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється. У п.5.1 договорів вказано, що у питаннях, не передбачених цим Договором сторони керуються чинним законодавством України. Тому в цьому разі підлягають застосуванню ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Відповідачка ОСОБА_2 стверджує, що заборгованість по відсотках виникла станом на 01.05.2014, а по договору з 25.04.2014, що вважає строком виконання основного зобов`язання. А тому, на її думку, позивач мав право звернутись до неї із позовом про стягнення заборгованості як з поручителя відповідно до ст.559 ЦК України протягом 6 місяців від цієї дати. Тому, на її думку, договір поруки припинився ще 01.11.2014 (фактично 25.10.2014), задовго пред`явлення позову.

Згідно із наданим розрахунком останній платіж по спірному кредитному договору був проведений з 22.09.2015 (а.с.23). Позов надійшов до суду 10.12.2015, а пред`явлено позивачем 25.11.2015.

За таких обставин у банку виникло право пред`явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 23.09.2015 протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

За таких обставин право банку на пред`явлення позову до поручителів у межах установленого законом загального строку позовної давності з часу здійснення останнього платежу можна визнати таким , що відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин 01.11.2015) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідачка ОСОБА_2 в зустрічному позові послалась на те, що її не було повідомлено про внесення змін до спірного кредитного договору, якими було збільшено процентну ставку, що також є підставою для припинення договору поруки. Однак не надала суду підтверджень зазначених обставин. У договорах про внесення змін та доповнень у спірний кредитний договір (а.с.8,13) не зазначено про збільшення процентної ставки.

Також не знайшло свого підтвердження посилання відповідачів на відсутність реєстру підписання договору відступлення права вимоги, який був підписаний 17.12.2012.

За клопотанням сторони відповідачів ухвалою суду від 25.07.2016 було призначено економічну експертизи для з`ясування суми заборгованості за спірним кредитним договором. З 25.07.2016 по 29.05.2020 така не була проведена у зв`язку із неоплатою відповідачем.

Поставлені відповідачами на вирішення експертизи питання стосуються безпосередньо умов кредитного договору. Банком надано розрахунок заборгованості позичальника, який відповідачами не спростовано та не надано іншого розрахунку, який би підтверджував інший розмір заборгованості останніх перед банком.

Тому суд, надаючи оцінки умовам спірного договору у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами,дійшов висновку, що відповідачі не виконали взятих на себе зобов`язань по кредитному договору та договору поруки, внаслідок чого заборгували позивачу 41150,25 доларів США за кредитом та 1695,87 доларів США за відсотками.

Представник позивача у позовних вимогах просить стягнути вказані суми за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку 01.11.2015, що становить 942 504,71 грн. заборгованість за кредитом та 38842,18 грн. заборгованість по відсотках, які підлягають стягненню з відповідачів солідарно.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмета спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідач не спростував їх, суд прийшов до висновку, що даний спір за первинним позовом підлягає задоволенню і з відповідачів слід стягнути солідарно 981346,89 грн. заборгованості.

Оскільки позов до поручителя ОСОБА_2 поданий в межах визначеного законом шестимісячного строку, тому вимога про визнання договору поруки припиненим не підлягає задоволенню за безпідставністю.

Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 14720,20 грн., що становить по 7360,10 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Первинний позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ПАТ «Альфа Банк» (, вул.Велика Васильківська,100) заборгованість за кредитним договором №251/07-836 від 12.12.2007 у сумі 981 346 (дев`ятсот вісімдесят одну тисячу триста сорок шість) гривень 89 копійок що складається із 942 504,71 гривень заборгованості по кредиту та 38842,18 гривень заборгованість по відсотках.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа Банк» по 7360,10 грн. судового збору.

У зустрічному позові відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду області через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення в порядку ч.6 ст.259 ЦПК України складено 13.11.2020.

Суддя: М. Д. Новосад