Провадження № 2/521/3858/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Бобуйок І.А.

секретаря судового засідання - Кушнірука О.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради (адреса місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 22) про позбавлення батьківських прав та заміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ

17.09.2020 року позивачка звернулася до суду до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та заміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якому просила суд: позбавити батьківських прав відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення, повноліття доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з дня подання позовної заяви.

Свою позовну заяву позивачка обґрунтувала наступним.

ОСОБА_1 та відповідач, знаходились в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 31 березня 2009 року, актовий запис №270, де в свідоцтві про народження в графі «батько» зроблено відповідний запис, батько - ОСОБА_2 . Фактично позивачка та її донька з відповідачем разом не мешкають з 2010 року і з цього часу проживають окремо.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.11.2010 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_2 було розірвано.

Позивачка стверджує, що з часу знаходження в шлюбі, а потім і після його розірвання відповідач, ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітньої доньки, не проявляє до неї турботи та уваги, станом здоров`я та долею дитини не цікавиться, матеріально не утримує.

Згідно позовної заяви, на протязі всього часу спостереження лікарем КНП «Дитяча міська поліклініка №5» Одеської міської ради за дитиною, проведення профілактичних щеплень та амбулаторних оглядів в поліклініці та при відвідуванні її дома батько присутнім не був, станом здоров`я доньки не цікавився.

Дитина - ОСОБА_3 є учнем 6-В класу Одеської загальноосвітньої школи № 31 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області. Позивачка стверджує, що донька гарно займається, підтримує добрі стосунки з однокласниками та старшими учнями, приймає активну участь у житті школи, користується повагою серед учителів, крім того вона відвідує курси англійської мови, математики, займається танцями в кружку «Let's Dance 31». За весь час її навчання в Одеської загальноосвітньої школі №31 І-ІІІ ступенів батько - ОСОБА_2 , не приходив до закладу, не приділяв уваги вихованню дитини, не цікавився ні в усній, ні в письмовій формі успіхами доньки. Відповідач, починаючи з 2010 року не спілкувався з дитиною, не розмовляє з нею по телефону, не вітає доньку на день народження.

В зв`язку з тим, що відповідач добровільно не надавав матеріальну допомогу на утримання доньки позивачка вимушена була звернутися до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення аліментів. 05 березня 2012 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси з ОСОБА_2 на користь позивачки на утримання доньки, ОСОБА_3 , було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі - 1000 гривень щомісячно, починаючи з 06 квітня 2011 року та до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі виконавчого листа державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито провадження по справі. Позивачка стверджує, що за весь цей час відповідач на утримання доньки аліменти не сплачував. Згідно розрахунку, що надано головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Горділовським М.М. заборгованість по аліментам станом на 20.08.2020 року складає 101896,10 грн.

Позивачка стверджує, що аліменти в розмірі 1000 гривень, які були стягнуті Малиновським районним судом м. Одеси від 05 березня 2012 року на утримання доньки, є недостатньою сумою, яка необхідна для всебічного розвитку дитини, тому позивачка вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання доньки, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до канцелярії суду заяву, в якій просила слухати справу без її особистої участі, позовні вимоги підтримувала та просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подав до канцелярії суду заяву, у якій просив слухати справу без його особистої участі, позовні вимоги визнав та просив задовольнити. Також, в матеріалах справи наявна заява, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальовою К.І., зареєстрованого в реєстрі за № 983, у якій зазначено, що відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, з позовними вимогами ознайомлений і згоден, просив розглядати справу без його присутності, з рішенням суду згоден (а.с.26).

Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомила.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень цієї Конвенції, дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, як до, так і після народження.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Стаття 150 СК України, визначає перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, якими зокрема є: виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка дитини до самостійного життя та інші.

Згідно ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

За правилами статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша). Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта).

Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Частини 1, 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства», передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами першою та другою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, за домовленістю між ними, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України, у випадку ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавленні батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Судом встановлено, що з 05.09.2008 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №480.

Від шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис про народження №270 від 31.03.2009 року серії НОМЕР_1 , де в свідоцтві про народження в графі «батько» зроблено відповідний запис, батько - ОСОБА_2 . (а.с.26).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.11.2010 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_2 було розірвано, у даному рішенні, також, було встановлено, що фактично позивачка та її донька з відповідачем разом не мешкають з 2010 року (а.с.14).

Судом встановлено, що дитина - ОСОБА_3 є учнем 6-В класу Одеської загальноосвітньої школи № 31 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, що підтверджується довідкою №230 від 20.08.2020 року (а.с.21).

Згідно характеристики, що складена директором Одеської загальноосвітньої школи № 31 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області О.І. Кусторової, ОСОБА_3 дуже гарно займається, підтримує добрі стосунки з однокласниками та старшими учнями, приймає активну участь у житті школи, користується повагою серед учителів. За весь час навчання ОСОБА_3 в Одеської загальноосвітньої школі №31 І-ІІІ ступенів батько - ОСОБА_2 , не приходив до закладу, не приділяв уваги вихованню дитини, не цікавився ні в усній, ні в письмовій формі успіхами доньки. Відповідач, починаючи з 2010 року не спілкувався з дитиною, не розмовляє з нею по телефону, не вітає доньку на день народження (а.с.22).

Згідно характеристик сусідів позивачки, що завірені начальником ЖКС «Черьомушки», ОСОБА_1 характеризується як комунікабельна, відповідальна, дуже хороша мати, яка виховує свою доньку без участі батька. (а.с.9-16).

Згідно довідки № 508 від 03.09.2020 року, що видана директором КНП «Дитяча міська поліклініка №5» Одеської міської ради, за час спостереження за ОСОБА_3 проведення профілактичних щеплень та амбулаторних оглядів в поліклініці та при відвідуванні її дома батько присутнім не був, станом здоров`я доньки не цікавився.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Викладені факти, як кожен окремо так і в сукупності, дають підстави вважати, що відповідач, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач - відповідач, будучи батьком, ухилялися від виконання батьківських обов`язків, не піклувалися про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкувалися з донькою в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення тощо.

На підставі наведених аргументів, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки - ОСОБА_3 .

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, що спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Судом встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання доньки, а тому позивачка була вимушена звернутися до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення аліментів. 05 березня 2012 року рішенням Малиновського районного суду м.Одеси з ОСОБА_2 на користь позивачки на утримання доньки, ОСОБА_3 , було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі - 1000 гривень щомісячно, починаючи з 06 квітня 2011 та до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.23).

Судом встановлено, що відповідач на утримання доньки аліменти не сплачував. Згідно розрахунку наданому головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Горділовським М.М. заборгованість по аліментам станом на 20.08.2020 року складає 101896,10 грн. (а.с.24).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

?стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

?стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Законом України № 2037-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина 2 ст. 182 СК України передбачає гарантію, що надана державою, дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника. Підвищивши цей мінімальний розмір Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, держава підвищила соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини.

Згідно частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки на утримання доньки - ОСОБА_3 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що відповідач визнав позов повністю, що підтверджується заявою від 24.11.2020 року. Згідно даної заяви відповідачеві наслідки визнання позову відомі та зрозумілі.

Визнання позову - це розпорядницька дія відповідача, його згода на задоволення заявлених позовних вимог, спрямована на закінчення розгляду судом заявленої вимоги шляхом винесення рішення про її задоволення. Визнання позову є розпорядницькою дією відповідача і означає безумовну згоду з вимогами позивача та з винесенням судом рішення на користь позивача незалежно від наявності і доведеності фактів, що входять у підставу позову. Визнання факту є різновидом пояснень відповідача як засобу доказування і спрямоване на підтвердження наявності певної обставини, доказування якої згідно з правилами про розподіл тягаря доказування покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 7 Закону України про "Державний бюджет на 2019 рік", ст.ст. 7, 15, 17, 19, п. 2 ст. 150, 152, 155 п.1 ч.2 ст. 164, ст. 165, ч. 5 ст. 167, ч. 1. 2 ст. 170, ст.ст.180, 182, 183, 191, 192, 196 Сімейного кодексу України, ст.ст. 13, 81, 280 Цивільного процесуального кодексу України, а також п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради (адреса місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 22) про позбавлення батьківських прав та заміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ІПН: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення, повноліття доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 17.09.2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: І.А. Бобуйок