УХВАЛА

23 листопада 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/5971/19

провадження № 22-з/4809/69/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Електротранс» Міської ради міста Кропивницького», Страхова компанія «БрокБізнес»,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи питання про ухвалення додаткового рішення за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у цивільній справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Комунального підприємства «Електротранс» Міської ради міста Кропивницького» на рішення Кіровського районного суду м Кіровограда від 29 липня 2020 року у складі судді Мохонько В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково, а апеляційну скаргу Комунального підприємства «Електротранс» Міської ради міста Кропивницького» залишено без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м Кіровограда від 29 липня 2020 року в частині вирішення відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Електротранс» Міської ради міста Кропивницького» про відшкодування матеріальної шкоди та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 скасовано.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення.

В заяві зазначали, що скасовуючи рішення Кіровського районного суду від 29 липня 2020 року в частині відшкодування матеріальної шкоди, апеляційний суд не вказав її розмір та в якій частині вона підлягає задоволенню.

Звертає увагу, що згідно постанови апеляційного суду від 16.10.2020 судом було скасовано відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_1 , що суперечить позовним вимогам, оскільки ним були заявлені позовні вимоги до ОСОБА_3 виключно про відшкодування моральної шкоди.

Позивачі просили ухвалити додаткове рішення по справі, яким встановити у частині судового рішення про відшкодування матеріальної шкоди із значенням грошової суми стягнуту на користь ОСОБА_2 ; встановити та стягнути розмір судових витрат у вигляді сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; встановити та стягнути суму понесених витрат, пов`язаних з наданням правничої (правової) допомоги у розмірі 15 000 грн. солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та КП «Електротранс» на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вивчивши матеріали справи апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Отже, способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення і додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 3-4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З матеріалів справи вбачається, що 20 березня 2020 року позивачі подали до суду першої інстанції уточнену заяву про зміну позовних вимог, в якій просили стягнути: - з КП «Електротранс» на користь ОСОБА_1 - 40 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- з Страхової компанії «БрокБізнес» на користь ОСОБА_2 - 37 878, 19 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди;

- з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації витрат сплати судового збору в розмірі 800 грн;

- з КП «Електротранс» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 компенсацію витрати в розмірі 1500 грн здійснених за виготовлення звіту оцінки вартості відновлюваного ремонту; компенсацію витрат сплати судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп та витрати на правову допомогу підрахунок якої буде надано по закінченню розгляду справи (том 1, а.с. 237).

Рішенням Кіровського районного суду м Кіровограда від 29 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Електротранс» на користь ОСОБА_1 5000 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмолено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Страхової компанії «БрокБізнес», КП «Електротранс» про відшкодування майнової шкоди у розмірі 37 878, 19 грн відмовлено. Стягнуо з КП «Електротранс» на користь ОСОБА_1 768,40 грн судового збору.

Із зазначеного вбачається, що позивачі просили стягнути матеріальну шкоду з Страхової компанії «БрокБізнес» на користь ОСОБА_2 в розмірі 37 878, 19 грн.

Однак, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2020 року було відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до КП «Електротранс» про відшкодування матеріальної шкоди, хоча в позові не заявлялася така вимога, тому апеляційний суд в своїй постанові скасував оскаржуване рішення в цій частині.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , хоча позовна вимога до ОСОБА_3 була заявлена лише щодо стягнення понесених судових витрат в розмірі 800 грн.

Оскільки позивачі не заявляли позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, рішення в цій частині також було скасоване апеляційним судом.

Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141 ЦПК України, відповідно до положень частини 1 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно із положеннями ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання щодо судових витрат виключно у випадку зміни рішення суду першої інстанції або ухвалення нового рішення без передачі справи на новий розгляд.

Рішенням районного суду стягнуто з КП «Електротранс» на користь ОСОБА_1 768,40 грн судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується перерозподілу судових витрат під час звернення з апеляційними скаргами, то судова колегія вважає, що у даному випадку, враховуючи принцип пропорційності, оскарження рішення обома скаржниками і залишення без змін позовних вимог, які були вирішенні судом першої інстанції, питання про стягнення судового збору апеляційним судом вирішенню не підлягає.

Щодо встановлення та стягнення солідарно з відповідачів суми понесених витрат пов?язаних з наданням правничої (правової) допомоги в розмірі 15000 грн. на користь позивачів, колегія суддів зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про стягнення витрат на правову допомогу подано позивачами вже після прийняття постанови у цій справі і після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, тобто позивачі пропустили строк для подання доказів щодо понесених витрат.

За таких обставин позивачі вправі ставити питання про поновлення пропущеного процесуального строку щодо вимоги про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу в суді першої інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги позивачів в частині ухвалення нового рішення у справі залишено без задоволення.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що заява в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 15 000 грн. задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Керуючись ст. 270, 389-391 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст додаткової постанови складено 23 листопада 2020 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко