П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунальне підприємство «Світоч» в особі реєстратора Алієва Гусейна Азіз Огли, про визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила визнати протиправним та скасувати запис державного реєстратора Алієва Гусейна Азіза Огли № 31381341 від 27 квітня 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

Бабченко А.М. також подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,90 кв.м., житловою площею 41,60 кв.м.

Заява обґрунтована тим, що підставою звернення до суду з позовною заявою стала відсутність правових підстав для реєстрації права власності на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень квартири АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк». Невжиття заходів забезпечення позову у разі його задоволення судом може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та завдати заявнику значної шкоди, оскільки є ризик повторного відчуження майна на користь інших осіб.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 рокузаяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк»зазначає, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, у тому числі, доказів реальної загрози невиконання рішення суду або утруднення його виконання саме відповідачем. Відповідач не має наміру здійснювати відчуження спірного майна. Суд першої інстанції не зазначив жодних мотивів про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, не врахував інтересів співвідповідачів. Жодних причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, та будь-яких об`єктивних сумнівів заявником не наведено. Твердження ОСОБА_1 є припущеннями та не підтверджені належними та допустимими доказами. Оскаржувана ухвала порушує право власності відповідача на спірну квартиру, у тому числі, право користування. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про вчинення АТ «Альфа-Банк» після подання позову та відкриття провадження у справі дій, спрямованих на внесення змін та записів про право власності. Заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, а саме заявником не обґрунтовано та не підтверджено жодним доказом доцільності вжиття заходів забезпечення позову, не зазначено пропозиції щодо зустрічного забезпечення. АТ «Альфа-Банк» зазначає, що заява про забезпечення позову підлягала розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. Суд першої інстанції не викликав заявника для дачі пояснень, не призначив заяву до розгляду в судовому засіданні, та як наслідок, прямо порушуючи норми процесуального права, постановив незаконну та необґрунтовану ухвалу. АТ «Альфа-Банк» також посилається на постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 362/2863/18.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого судового рішення в разі задоволення позову, а тому існує реальна можливість і небезпека у заподіянні шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо законності реєстрації за АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 . При цьому позивач вважає себе законним власником зазначеної квартири, оспорюючи право власності відповідача.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

У пункті 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26 жовтня 2011 року, зазначено, що внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні/скасуванні відповідних записів, виключно у випадках, передбачених законом. У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

Отже, у разі невжиття заходів забезпечення позову у справі може мати місце відчуження нерухомого майна його власником третім особам та відповідна реєстрація права власності за третіми особами, що у свою чергу призведе до неможливості поновлення запису про речові права ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , а, отже, рішення суду у разі задоволення позову не призведе до поновлення прав позивача.

Оскаржуючи ухвалу про забезпечення позову, відповідач вказує на те, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення АТ «Альфа-банк» будь-яких дій, спрямованих на відчуження належної йому на праві власності квартири, а також докази, які свідчать про вчинення після відкриття провадження у справі дій, спрямованих на внесення змін до записів про право власності. Відповідач не має наміру здійснювати відчуження спірного майна. Заявником не надано жодних доказів на підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, у тому числі, доказів реальної загрози невиконання рішення суду або утруднення його виконання саме відповідачем. Жодних причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, та будь-яких об`єктивних сумнівів заявником не наведено.

Однак, статтею 151 ЦПК України встановлено вимоги, яким повинна відповідати заява про забезпечення позову. Вказана стаття не встановлює для заявника обов`язку надавати докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заяву про забезпечення позову. Сам факт належності відповідачу спірного нерухомого майна свідчить про те, що він має можливість у будь-який момент відчужити його на користь третіх осіб. Вказані обставини можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідач вказує на те, що суд першої інстанції не зазначив жодних мотивів про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, та не врахував інтересів співвідповідачів.

Разом з тим, ухвала суду містить мотиви, з яких суд виходив, накладаючи арешт на квартиру, яка належала позивачу та на даний час перебуває у власності АТ «Альфа-Банк».

Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, АТ «Альфа-Банк» зазначає, що ухвала порушує його право власності на спірну квартиру, у тому числі, право користування.

Відповідно до вимог ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Накладення арешту на квартиру жодним чином не порушує право відповідача на володіння та користування квартирою.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» також вказує на те, що у заяві про забезпечення позову не зазначено пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Згідно із ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального Закону суд має право, втім він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зазначена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року (справа № 61-11274св18) та від 07 жовтня 2019 року (справа № 752/20385/18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Крім того, у відповідності до вимог частини шостої статті 154 ЦПК України відповідач не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення та надати докази, які, на його думку, підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

АТ «Альфа-Банк» зазначає, що заява про забезпечення позову підлягала розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. Суд першої інстанції не викликав заявника для дачі пояснень, не призначив заяву до розгляду в судовому засіданні, та як наслідок, прямо порушуючи норми процесуального права, постановив незаконну та необґрунтовану ухвалу.

У той же час, відповідно до вимог ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Тобто, норми ст. 153 ЦПК України передбачають розгляд заяви без повідомлення учасників справи та наділяють суд правом, а не обов`язком у виняткових випадках викликати сторін у судове засідання. Під час розгляду судом заяви про забезпечення позову такі виняткові випадки не встановлені.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач навів свої доводи щодо незгоди з оскаржуваною ухвалою та під час судового засідання в апеляційному суді надав відповідні пояснення, які по суті не спростовують висновків суду першої інстанції.

АТ «Альфа-Банк» також посилається на постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 362/2863/18.

Однак, відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Враховуючи зазначене, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2020 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.