Дата документу 17.11.2020 Справа № 334/8573/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/8573/19 Головуючий у 1 інстанції: Ісаков Д.О.
Провадження № 22-ц/807/3126/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Бєлки В.Ю.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», про захист прав споживачів, визнання пунктів кредитного договору недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Ідея Банк», про захист прав споживачів, визнання пунктів кредитного договору недійсними.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 18 грудня 2017 року між ним та ПАТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір № Р36.13013.003478583, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 100000 грн. строком на 60 місяців.

Пунктом 1.10 кредитного договору передбачено обов`язок позичальника щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, визначених пунктом 6.1 договору «Графік щомісячних платежів за кредитним договором».

ОСОБА_1 вважає, що відповідач порушив вимоги ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умова договору щодо нарахування позивачу комісії за послуги з обслуговування кредитної заборгованості без зазначення конкретного переліку таких послуг та фактичного їх ненадання, є несправедливою умовою в розумінні цього Закону. Пункт 5.4 Договору містить положення про те, що всі вимоги, які виникають при виконання даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, що суперечить п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Посилаючись на те, що такі умови кредитного договору є несправедливими, суперечать вимогам закону та порушують його права, ОСОБА_1 просив визнати недійсним з моменту укладення договору умову цього договору, вказану у пунктах 1.10, 6.1 щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості (комісію), графік сплати якої вказано у п. 6.1 цього договору; зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів, що були сплачені позивачем як плата за обслуговування кредитної заборгованості згідно з п. 6.1 кредитного договору № Р36.13013.003478583 від 18 грудня 2017 року за період з 18 грудня 2017 року по 01 грудня 2019 року у розмірі 70267,30 грн. шляхом їх зарахування в рахунок погашення інших обов`язкових платежів за кредитним договором (тіла кредиту та відсотків) та визнати недійсним з моменту укладення кредитного договору № Р36.13013.003478583 від 18 грудня 2017 року між АТ «Ідея Банк» та позивачем умову цього договору, вказану в п. 5.4 Договору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2020 року позов задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладення кредитного договору № Р36.13013.003478583 від 18 грудня 2017 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 умову цього договору, вказану у пунктах 1.10, 6.1 щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості (комісію), графік сплати якої вказано у п. 6.1 цього договору.

Визнано недійсним з моменту укладення кредитного договору № Р36.13013.003478583 від 18 грудня 2017 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 умову цього договору, вказану в п. 5.4 Договору щодо третейського застереження.

Зобов`язано АТ «Ідея Банк» зарахувати кошти в сумі 70267,30 грн. отримані станом на 01 грудня 2019 року в рахунок сплати комісії, на виконання умов договору № Р36.13013.003478583 від 18 грудня 2017 року від позивача, в рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором: тіло кредиту та відсотки.

Стягнуто з АТ «Ідея Банк» судовий збір в дохід держави в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Крім того, матеріали справи не свідчать про згоду позивача отримувати від банку послугу у вигляді інформації по рахунку позичальника, опрацювання запитів позичальника з оплатою за цю послугу щомісячно грошових коштів в розмірі, визначеному в п. 6.1 Договору, та відомостей щодо фактичного надання цих послуг. Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що послуги, визначені в п. 1.10 Договору, не є послугами у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», доводи позивача про недійсність умови договору щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячно комісію за обслуговування кредиту є обґрунтованими, а вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню. Визнаючи недійсним п. 5.4 Договору, яким передбачено третейське застереження, суд першої інстанції виходив з того, що третейське застереження в кредитному договорі від 18 грудня 2017 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та недоведеність обставин, що мають значення для справи, АТ «Ідея Банк» подало апеляційну скаргу. Просять рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2020 року скасувати, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. Судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «Ідея Банк» зазначає, що з 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2015 року, що визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. У п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та сукупні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Так, у п. 7.4 Таблиці пункту 6 «Графік щомісячних платежів за кредитним договором», АТ «Ідея Банк» правомірно зазначив плату за обслуговування кредиту, а отже не встановлював ніякої комісії за ведення справи, договору, обліку заборгованості споживача, тощо.

Щодо п. 1.10 кредитного договору № Р36.13013.003478583 від 18 грудня 2017 року АТ «Ідея Банк» встановило плату за обслуговування кредиту, що включає в себе надання інформації по рахункам Позичальника із використанням телефонних каналів зв`язку та електронного зв`язку, опрацювання запитів. Позивач власноручно підписав кредитний договір, і своїм підписом засвідчив те, що погоджується на всі умови, які викладені у договорі.

Окрім того, з 10 червня 2017 року набули чинності нові Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджені Постановою Правління НБУ від 08.06.2017 року № 49. Пунктом 5 Правил передбачено у складовій загальній вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг за формою, наведеною у додатку 2 до цих Правил. Отже, чинним законодавством України надано право АТ «Ідея Банк» отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а тому немає підстав для визнання п.1.10, п. 6.1 Кредитного договору недійсним .

ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведених вимог при ухваленні рішення, суд першої інстанції дотримався.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р36.13013.003478583, за умовами якого банк надав позичальнику строком на 60 місяців кредит на поточні потреби в сумі 100000 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору (а.с. 7-10).

Пунктом 1.10 договору № Р36.13013.003478583 передбачено, що за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, тощо; надання інформації по рахункам позичальника з використанням електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку, тощо, Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Згідно з пунктом 5.1 кредитного договору № Р36.13013.003478583 від 18 грудня 2017 року Банк перед укладенням кредитного договору повідомив позичальнику в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація позичальнику відома та зрозуміла, позичальник ознайомився з тарифами банку і згоден з ними, належний позичальнику примірник оригіналу даного договору позичальнику вручено банком при підписанні даного договору, умови даного договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам.

Пунктом 5.4 кредитного договору № Р36.13013.003478583 від 18 грудня 2017 року передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконання даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору. Позичальник підписанням цього Договору засвідчує, що він ознайомлений з регламентом вищевказаного третейського суду.

Згідно з п. 5.7 Договору реальна річна процентна ставка складає 97.40715028%.

Пункт 6 кредитного договору містить графік щомісячних платежів за кредитним договором.

Також, матеріали справи містять Паспорт споживчого кредиту-Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ 18 грудня 2017 року підписано позивачем, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування, також позивачем підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором (а.с. 30-31).

Вбачається також, що на підставі заяви ОСОБА_1 між ним та страховиком - ПАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» 18 грудня 2017 року укладено договір добровільного страхування життя № Р36.13013.003478583, вказана заява, підписана ОСОБА_1 та прийнята уповноваженою особою страховика - страховим агентом (а.с. 10).

За період з 18 грудня 2017 року по 18 листопада 2019 року, згідно графіку щомісячних платежів сплаті підлягала заборгованість спрямована на погашення тіла кредиту у розмірі 13998,53 грн.; за відсотками 33779,83 грн., за комісією 70267,30 грн.

Учасниками справи визнається, що у зазначений період позивач щомісячно сплачував суму, яка відповідає сумі, встановленій у погодженому та підписаному графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № Р36.13013.003478583 від 18 грудня 2017 року становить: основний борг - 84,594,10 грн., строкові проценти - 1329,17 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту - 2670,10 грн., а всього заборгованість по кредиту становить 88593,37 грн. (а.с. 17).

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Як вже зазначалося, згідно з пунктом 1.10 кредитного договору від 18 грудня 2017 року позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів та засобів електронного зв`язку, опрацювання запитів позичальника.

Тобто, оспорюваним пунктом 1.10 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.

Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися йому безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року (справа № 583/3343/19), від 21 жовтня 2020 року (справа № 194/1387/19).

Вищенаведеним також спростовуються доводи апеляційної скарги щодо встановлення плати за обслуговування Кредиту відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1, ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування».

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду, який перевіряючи умови зазначеного кредитного договору, обґрунтовано звернув увагу на те, що сплата коштів за обслуговування кредиту, тобто коштів, які супроводжують кредит, є несправедливою умовою кредитного договору, а тому підлягає визнанню недійсною.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з рішенням в частині зобов`язання ПАТ «Ідея Банк» зарахувати сплачену позичальником комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором є підставними та такими, що суперечать правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року (справа № 695/3474/17).

Також, колегія судді погоджується із висновком суду першої інстанції в частині задоволення вимог щодо визнання недійсним п. 5.4 Кредитного договору № Р36.13013.003478583 від 18 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», який діяв на момент укладення оспорюваного кредитного договору, третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, на час укладання між сторонами кредитного договору 18 грудня 2017 року, третейське застереження викладене у пункті 5.4, не відповідало вимогам чинного законодавства.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції, оскільки суд надав належну правову оцінку відповідності пунктам 1.10, 6.1., 5.4 Договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» «Про споживче кредитування» та дійшов мотивованого висновку про визнання недійсним кредитного договору в цій частині.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: