ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року м. Чернівці

справа № 723/1887/20

провадження 22-ц/822/884/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши апеляційну скаргу Служби у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2020 року в цивільній справі за позовом Сторожинецької районної державної адміністрації, представник позивача Служба у справах дітей Сторожинецької РДА до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Сторожинецька районна державна адміністрація, від імені якої діє представник позивача за довіреністю Служба у справах дітей Сторожинецької РДА, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позов мотивовано наступним. Відповідач є матір`ю дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а відомості про батька внесені до актового запису про народження на підставі ч.1 ст.135 СК України.

24.02.2020 р. службою у справах дітей отримано повідомлення, що вказані неповнолітні залишилися без батьківського піклування, так як їх мати тривалий час ними не займається, не піклується про них, місце її перебування невідоме. Було встановлено, що діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають з тіткою ОСОБА_4 , яка здійснює за ними догляд, в будинку для дітей створені належні умови для проживання та розвитку, діти згідні надалі проживати з тіткою. Діти власного житла не мають та зареєстровані в будинку ОСОБА_4 . Відповідно до характеристик Великокучурівського ЗЗСО діти навчаються добре, доглянуті, їх навчанням цікавиться тітка ОСОБА_4 та відвідує батьківські збори, мати дітьми не цікавиться не приходить до школи. Відповідно до інформації Великокучурівської сільської ради відповідачка зареєстрована в АДРЕСА_1 , на даний час на території села не проживає, характеризується посередньо, до дітей не навідувалася, зі слів тітки матір дітей веде аморальний спосіб життя, не займається вихованням дітей, не дбає та не утримує їх. Висновком органу опіки та піклування Великокучурівської сільської ради вирішено за доцільне клопотати перед службою у справах дітей щодо вирішення питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 . Зазначають також, що відповідачка в період з серпня 2019 р. по лютий 2020 р. отримувала допомогу як одинока мати та допомогу як малозабезпечена сім`я. Вважають, що вищенаведені факти свідчать про злісне свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків.

Просили позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнути аліменти у розмірі ј частки всіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щомісячно, до досягнення ними повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2020 року в задоволенні позовних вимог Сторожинецької районної державної адміністрації, представник позивача Служба у справах дітей Сторожинецької РДА до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивача Служби у справах дітей Сторожинецької РДА просить скасувати рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник позивача Служби у справах дітей Сторожинецької РДА зазначає, що при розгляді даної справи було з`ясовано, що мати не займається вихованням дітей, не цікавиться станом їх здоров`я, фізичним, духовним та моральним розвитком, не утримує їх впродовж тривалого часу. Дітей виховує та утримує тітка ОСОБА_4 .

Дані факти вказані у документах закладу освіти, сільської ради, служби у справах дітей. Діти не знають місце знаходження матері, вона до них не приходила, не дзвонила, від неї нічого не отримували, з днем народженням не вітала, ними не займається. Одночасно, було вказано на зловживання матір`ю алкогольними напоями, що було причиною її звільнень з роботи. Діти усвідомлюють, що мати їх покинула. Однак пояснення дітей судом також не враховано.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення повністю не взяв до уваги не тільки відсутність у дітей батьківського піклування зі сторони матері, а й відсутність у дітей законного представника впродовж тривалого часу що унеможливлює вирішення питань забезпечення всіх прав та законних інтересів дітей в повній мірі.

А також судом не враховано, що дітьми займається тітка ОСОБА_4 утримує їх по мірі своєї можливості.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Відповідно до витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №6 від 03.03.2020 року відомості про батька дитини ОСОБА_3 внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Відповідно до витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №5 від 03.03.2020 року відомості про батька дитини ОСОБА_2 внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері).

Згідно довідок виконкому Великокучурівської сільської ради від 03.04.2020 р. №2230, №2231, №2232, №2233 неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають та зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 , власником якого є тітка ОСОБА_4 , власного житла неповнолітні не мають.

Згідно довідок Великокучурівського ЗЗСО 1-ІІІ ступенів ім.Бузенка від 03.03.2020 р. №70, №71 ОСОБА_2 навчається в 7А класі, ОСОБА_3 навчається в 9А класі.

З характеристики на ОСОБА_2 вбачається, що як учениця характеризується позитивно, школу відвідує регулярно, врівноважена, не порушує дисципліну. Мислиннєві операції сформовані, саморегуляція поведінки на високому рівні, самооцінка адекватна. В спілкуванні відверта, логічна в своїх судженнях. Дівчинка завжди охайна, проживає з тіткою. Батьки ОСОБА_2 незацікавлені навчанням та вихованням доньки, дуже рідко вдається з ними зв`язатися.

З характеристики на ОСОБА_3 вбачається, що під час навчання зарекомендував себе позитивно, здібний учень, домашні завдання виконує систематично, не має шкідливих звичок, не порушує дисципліну. Мислиннєві операції, саморегуляція поведінки сформовані на високому рівні, в спілкуванні відвертий та логічний в своїх судженнях. Батьки ОСОБА_3 незацікавлені навчанням та вихованням сина, дуже рідко вдається з ними зв`язатися. Дитина проживає з тіткою.

Згідно характеристики виконкому Великокучурівської сільської ради від 03.04.2020 р. №439 ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 . За час проживання в селі зарекомендувала себе посередньо. Зі слів тітки ОСОБА_4 веде аморальний спосіб життя. Не виконує свої батьківські обов`язки відносно своїх дітей, не дбає про них та матеріально не забезпечує. Іншими компроментуючими матеріалами не володіють, зауважень з боку виконкому сільської ради немає.

Згідно довідок Сторожинецького виплатного центру від 28.02.2020 р. ОСОБА_1 знаходиться на обліку та в період з серпня 2019 р. по січень 2020 р. отримувала допомогу на 2 дітей одиноким матерям на загальну суму 25816 грн. та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на загальну суму 34832,69 грн.

Листом від 29.04.2020 р. №498 виконком Великокучурівської сільської ради повідомив службу у справах дітей про те, що впродовж карантинних заходів ОСОБА_1 не з`являлася до неповнолітніх дітей.

25.02.2020 р. ОСОБА_4 звернулася до служби у справах дітей Сторожинецької РДА із заявою про те, що бажає залишити у своїй сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з якими склалися близькі стосунки.

З акту обстеження сім`ї №46 від 25.02.2020 р., вбачається, що гол.спеціаліст ССД ОСОБА_8 , директор РЦСССДМ ОСОБА_9 , соц.працівник ОСОБА_10 , здійснили обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Сім`я останньої складається з ОСОБА_11 , 2001 р.н., ОСОБА_3 , 2004 р.н., ОСОБА_2 , 2007 р.н. Діти проживають з тіткою, мати залишила дітей майже рік, місце її знаходження невідоме. Умови проживання в будинку задовільні, діти забезпечені окремими місцями для сну, всім необхідним для проживання, виховання та розвитку. Рекомендовано звернутися в сільську раду з заявою щодо доцільності позбавлення батьківських прав.

З протоколу бесіди представника служби у справах дітей Сторожинецької РДА з ОСОБА_4 від 25.02.2020 р. вбачається, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживають у останньої з народження. Мати дітей ОСОБА_1 систематично залишала дітей, йдучи у невідомому напрямку. 03.04.2019 р. мати залишила дітей та по теперішній час її місце знаходження невідоме. В поліцію вона не зверталася. Про дану ситуацію було відомо сільській раді. Бажає вирішити питання про позбавлення матір батьківських прав. За результатами бесіди рекомендовано звернутися в сільську раду щодо вирішення питання доцільності позбавлення батьківських прав та у відділ поліції про розшук матері.

Рішенням виконкому Великокучурівської сільської ради №40 від 13.03.2020 р. затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , та вважати за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав.

Згідно висновку органу опіки та піклування Великокучурівської сільської ради, затвердженого вищезазначеним рішенням, вважають за доцільне клопотати перед службою у справах дітей Сторожинецької РДА щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з метою захисту прав та інтересів дітей, запобігання бездоглядності. Такий висновок прийнято, виходячи із:

- заяви ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, протягом тривалого часу не здійснює належного виховання дітей, не турбується про фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та вихованням, не надає матеріальної допомоги, діти проживають з ОСОБА_4 , яка здійснює догляд та їх утримання;

- даних характеристик Великокучурівської ЗОШ про те, що мати не приймає участі у їх вихованні, не відвідує батьківські збори, не цікавиться їх навчанням;

- розмови з старшим сином ОСОБА_11 , 2001 р.н., який не заперечував проти позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_1 відносно брата ОСОБА_3 та сестри ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що систематично залишає дітей на тітку ОСОБА_4 , не цікавиться їх життям.

29.04.2020 року органом опіки та піклування Сторожинецької РДА було прийнято висновок №758/01-38, яким вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_12 відносно дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частин першої - третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського Суду з прав людини (далі-Європейський Суд) у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) § 47, рішення у справі «Хант проти України» (Hunt v.Ukraine), § 49).

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами необхідно з однієї сторони розглянути правомірність втручання у право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а з іншого - дослідити питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Разом з тим, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц та від 17 липня 2019 року у справі № 642/2754/17.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частини 5 статті 167 СК України якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 19 листопада 2019 року у справі № 564/2594/18-ц та від 12 березня 2020 року у справі № 722/1128/18-ц.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Доводи апеляційної скарги щодо обгрунтованості позову про позбавлення відповідача батьківських прав є безпідставними та зводяться фактично до непогодження з рішенням суду першої інстанції, однак належними та допустимими доказами не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до частини 5 статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно частини 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд дав правильну оцінку висновку органу опіки та піклування Сторожинецької РДА від 29.04.2020 року №758/01-38, щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, зазначивши, що він ґрунтується лише на інформації ОСОБА_4 без повного з`ясування обставин, щодо виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків. У вказаному висновку про доцільність позбавлення батьківських прав не наведено належних підстав та достатньо аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси неповнолітніх дітей та не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача про злісне свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських прав не є доведеними наявними доказами. Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що враховуючи тривалий час як відповідач залишила та по теперішній час її місце перебування невідоме, проте ніхто з членів родини не звертався в правоохоронні органи стосовно зникнення відповідачки. Також встановлено, що вдома з відповідачкою неодноразово вчинялися сварки, склалися неприязні стосунки, тому ОСОБА_1 пішла з дому.

Суду не надано доказів того, що органи опіки та піклування перед прийняттям висновків про доцільність позбавлення батьківських прав щодо ОСОБА_1 відбирали в неї пояснення щодо причин залишення дітей без опіки про їх виховання та розвиток, роз`яснювали наслідки свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також, що вживалися заходи для встановлення місця перебування відповідачки.

Відповідно до пункту 20 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, що можуть загрожувати їх життю та здоров`ю» № 800 від 3 жовтня 2018 року організація допомоги дітям, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітям, які постраждали від жорстокого поводження або життю чи здоров`ю яких загрожує небезпека, соціальними закладами передбачає надання дітям і їх сім`ям (у разі наявності) соціальних послуг, визначених за результатами оцінки потреб дитини та її сім`ї, у тому числі забезпечення їх соціального супроводу, послуг з кризового та екстреного втручання в ситуацію з метою негайного усунення або мінімізації її наслідків.

З урахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача, є обґрунтованим, оскільки позивач не довів та судами не встановлено наявності такого обов`язкового елементу, як вина матері в умисному ухиленні від виконання нею батьківського обов`язку, а тяжке матеріальне становище сім`ї є тією обставиною, яка свідчить про існування об`єктивних перешкод для реалізації відповідачем її батьківських обов`язків, що спричинило неналежне піклування про дитину.

Відповідно до пунктів 15,18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідача ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення

до виховання дітей і покласти на органи опіки та

піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Відповідно до частини 3 статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Суд першої інстанції, враховуючи відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зробив висновок, що немає і підстав для стягнення аліментів.

Однак колегія суддів з цим не погоджується.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи зазначене, рішення в частині відмови у стягненні з відповідача аліментів слід скасувати, задовольнити позов в цій частині та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 аліменти в розмірі ј частини її доходів до досягнення ними повноліття.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішенні в частині відмови у позбавленні батьківських прав та скасування рішення суду в частині відмови у позові про стягнення аліментів та задоволення цих вимог.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.4 ч.1 ст. 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Служби у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2020 року в частині відмови у позбавлені ОСОБА_1 батьківських прав змінити, доповнивши резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту : « Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 і покласти на Службу у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків».

Рішення в частині відмови у стягненні аліментів скасувати. Позов в цій частині задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 аліменти в розмірі ј частини всіх її доходів на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на їх утримання щомісяця до досягнення ними повноліття. Допустити негайне виконання рішення в цій частині в межах суми платежів за один місяць.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді Н.К. Височанська

І.Н. Лисак