Справа № 0915/2956/12
Провадження № 4-с/352/12/20
УХВАЛА

19 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Кукула О.С.,

за участю: представника стягувача ОСОБА_1 ,

представника боржника ОСОБА_2 ,

особи, рішення якої оскаржується ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_4 на дії Тисменицької виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та визнання неправомірною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 25 серпня 2020 року ВП 59716478,-

В С Т А Н О В И В:

12.10.2020 року до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області надійшли матеріали скарги ОСОБА_4 на дії Тисменицької виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та визнання неправомірною постанови про закінчення виконавчого провадження від 25 серпня 2020 року ВП 59716478.

Скаргу мотивовано тим, що постановою від 25.08.2020, яка була отримана представником стягувача 08.10.2020, закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №0915/2956/12 від 02.10.2013 у зв`язку з його виконанням у повному обсязі. Проте, зазначив, що дане судове рішення не було виконаним у повному обсязі та на підтвердження цього навів відповідні розрахунки.

Представник стягувача в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити. Вказав, що відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області та виданого на його виконання виконавчого листа з боржника ОСОБА_5 стягненню підлягає борг по кредитному договору в сумі 1 472 952, 60 грн. Вказав, що як вбачається з описової частини рішення суду даний борг складається з 883 750,03 грн. заборгованості за кредитом, 589 202,56 грн заборгованості по відсотках та 3 219 грн - судового збору. Крім того на виконанні перебувало і виконавче провадження щодо виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області щодо стягнення з ПП фірма «Кала» заборгованості по цьому ж кредитному договору в загальній сумі 1 390 911, 75 грн. Однак, на його думку, оскільки сума відсотків за користування кредитом, які підлягають стягненню з боржників за даними судовими рішеннями відрізняються, то виконавчий лист Тисменицького районного суду Івано-Франківської області залишився невиконаним в частині цієї різниці, а саме в сумі 224 278,89 грн. Крім того, звернув увагу суду, що на виконання рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, боржником не було сплачено жодних коштів, а зараховані державним виконавцем суми за платіжними дорученнями були враховані ним і при виконанні рішення Господарського суду Івано-Франківської області. А відтак просить подану скаргу задовольнити.

Представник боржника в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив. Вказав, що резолютивній частині рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області за №0915/2956/12 не міститься розміру складових заборгованості, а тому твердження скаржника щодо невиконання судового рішення є безпідставним. Одночасно вказав, що ОСОБА_5 та ПП фірма «Кала» є солідарними боржниками, так як зобов`язання виникли на підставі одного кредитного договору, відтак виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області свідчить про погашення суми стягнення за рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області.

Заступник начальника Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Коржак Б.Б. в судовому засіданні пояснив, що відповідно до ухвали Тисменицького районного суду Івано-Франківської області замінено стягувача у виконавчому провадженні його правонаступником ОСОБА_4 зі стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 1 240 085,1 грн. Відтак, оскільки ОСОБА_5 та ПП фірма «Кала» є солідарними боржниками то виконання судового наказу зі стягнення з ПП фірма «Кала» на користь стягувача заборгованості у вищевказаній сумі свідчить про виконання зобов`язання у повному обсязі та стало підставою для прийняття оскарженої постанови.

Вислухавши представників стягувача та боржника, державного виконавця, дослідивши матеріали скарги, матеріали цивільної справи №0915/2956/12, матеріали виконавчого провадження №59716478, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).)

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області за №0915/2956/12 від 17.12.2012 стягнуто з ОСОБА_5 на користь акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» 1 472 952 грн. 60 коп. боргу по кредитному договору. Стягнуто з ОСОБА_5 в користь акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» 3 219, 00 грн. судових витрат.

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 на користь акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» 1 472 952 грн. 60 коп. боргу по кредитному договору.

Даний виконавчий лист було звернено до примусового виконання та відкрито виконавче провадження № 59716478 з примусового виконання виконавчого листа № 0915/2956/12 Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 боргу за кредитним договором у розмірі 1 240 085,10 грн.

В подальшому ухвалами суду від 23.04.2014, 18.12.2018 замінювались сторони виконавчого провадження і відповідно до судового рішення від 23.06.2020 стягувачем у виконавчому провадженні № 59716478 про стягнення з ОСОБА_5 боргу за кредитним договором у розмірі 1 240 085,10 грн. став ОСОБА_4 .

Суд звертає увагу на те, що ні постанова про відкриття виконавчого провадження № 59716478 від 06.08.2019 з виконання виконавчого листа № 0915/2956/12 про стягнення з ОСОБА_5 боргу за кредитним договором саме у розмірі 1 240 085,10 грн., ні ухвала суду від 23.06.2020 про заміну стягувача правонаступником у якій зазначено вищевказану суму заборгованості, оскаржені сторонами виконавчого провадження не були.

Судом встановлено, що також було звернено до виконання наказ Господарського суду Івано-Франківської області від 14.06.2011 щодо стягнення з ПП фірма «Кала» заборгованості по кредитному договору в загальній сумі 1 390 911, 75 грн.

Відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень за №1140 від 13.03.2020, №1144 від 16.03.2020, №2290 від 15.06.2020 ПП «Кала» було сплачено на користь ОСОБА_4 кошти в загальній сумі 1 240 085,10 грн.

З огляду на вищевказані оплати, здійснені боржником ПП «Кала» на користь стягувача, державним виконавцем було прийнято постанови про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку з фактичним виконанням судових рішень.

Одночасно суд звертає увагу на те, що відповідно до наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень у останніх призначенням платежів зазначено «згідно наказу №1041 від 14.06.2011 з ПП «Кала» на користь ОСОБА_4 ».

Крім того, в резолютивних частинах судових рішень, на виконання яких судами було видано виконавчі документи, не зазначено реквізити кредитного договору, відсутні судові рішення, які б роз`яснювали державному виконавцю порядок виконання даних судових рішень у зв`язку з тим, що боржники зазначені у виконавчих документах, є солідарними. Таким чином, судом не встановлено наявність відповідних судових рішень, які б надавали державному виконавцю можливість зараховувати сплачені на виконання судового наказу за №1140 від 13.03.2020 суми на погашення заборгованості за виконавчим листом № 0915/2956/12.

Так, згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В той же час, положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено можливості зарахування державним виконавцем сум стягнень одночасно у кількох виконавчих провадженнях, якщо така можливість не була встановлена судовим рішенням в порядку розгляду відповідних заяв про роз`яснення судового рішення, встановлення порядку чи способу виконання.

Як вже зазначено судом вище, такі судові рішення відсутні.

Відповідно до ч. 1ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню в тому числі у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч.4 ст.19 вищевказаного Закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Суд роз`яснює, що в будь-якому випадку боржник не позбавлений права звернутись до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з повним чи частковим погашенням заборгованості.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що жодний із учасників виконавчого провадження із відповідними заявами не звертався, а відтак державний виконавець не міг зараховувати суми стягнень як погашення заборгованості у кількох виконавчих провадженнях, боржниками у яких є різні особи, а відтак і виносити постанову про закінчення виконавчого провадження від 25 серпня 2020 року ВП 59716478.

Відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладені обставини та вказані правові норми, розглянувши матеріали скарги, суд вважає, що заявником доведено наявність порушень зі сторони державного виконавця, а відтак скарга підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 39, 40, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 447-453 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_4 на дії Тисменицької виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та визнання неправомірною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 25 серпня 2020 року ВП 59716478 задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії заступника начальника Тисменицької виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Коржака Б.Б. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 25 серпня 2020 року ВП 59716478.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 25 серпня 2020 року ВП 59716478, якою постановлено закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №0915/2956/12, виданого 02.10.2013.

Згідно з ст.261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена в повному обсязі 24.11.2020 року.

Суддя Гриньків Д.В.