Номер провадження 2/243/2880/2020
Номер справи 243/9384/20
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

«25» листопада 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Близнюк Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», за участю третьої особи: старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного Відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ГОГІБЕРІДЗЕ Едуарда Сергійовича, про визнання Виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Ідея Банк», за участю третьої особи: старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного Відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гогіберідзе Е.С. про визнання Виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що в жовтні 2020 року від старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного Відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гогіберідзе Е.С. йому стало відомо про те, що 22 серпня 2019 року відкрито Виконавче провадження щодо виконання Виконавчого напису № 175, виданого 16 грудня 2015 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про звернення стягнення на транспортний засіб СНЕRY, модель Tiggo, SQR7240Т11Т, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 25 вересня 2010 року ОСОБА_2 для погашення кредитної заборгованості на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» у сумі 51471,75 грн.

Вважає Виконавчий напис Приватного нотаріуса незаконним та таким, що вчинений з порушенням законодавства України, оскільки нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив приписи статті 88 Закону України «Про нотаріат». Розрахунок розміру не виконаних зобов`язань за кредитним договором за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом та пені у Виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування його думки та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Він не отримував від відповідача ніяких вимог щодо погашення заборгованості за кредитом та відповідного підпису не ставив. А відтак, у нотаріуса не було належного документу на підтвердження безспірності вимог стягувача.

Також зазначає, що останній платіж ним здійснювався на початку 2012 року, а тому нотаріус не мав права вчиняти Виконавчий напис, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис № 175 від 16 грудня 2015 року, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк», суми заборгованості у розмірі 51471,75 грн.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Разом з позовною заявою до суду надав Клопотання про розгляд справи у його відсутності (а.с. 7).

Представник відповідача Акціонерного товариства «Ідея Банк» - Жовтонецький В.М., який діє на підставі Довіреності № 461/20 від 02 січня 2020 року (а.с. 48) у судове засідання не з`явився. У наданому Відзиві на позовну заяву про визнання Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню заявив Клопотання про розгляд справи у його відсутності, а також зазначив, що не визнає вимоги позивача з тих підстав, що вказані доводи позивача не відповідають дійсності, та спростовуються Випискою по рахунку № 2640.980, на який позивач зобов`язаний був сплачувати кошти по кредиту. З вказаної Виписки, яка є первинним бухгалтерським документом, і яка також була надана Приватному нотаріусу перед вчиненням оскаржуваного Виконавчого напису, вбачається, що останній платіж по Кредитному договору здійснено позивачем 30 квітня 2014 року у розмірі 2622,00 грн., які 01 травня 2014 були направлені в погашення заборгованості по процентах 781,73 грн., пені 0,16 грн., 1841,26 грн. тіла кредиту та 8,59 грн. пені, а не на початку 2012 року, як зазначає позивач.

Тому, з вказаного вбачається дотриманням Приватним нотаріусом строків визначених законом під час вчинення Виконавчого напису 16 грудня 2015 року, вимоги за період з 01 серпня 2014 року по 13 жовтня 2015 року. Також, цим Виконавчим написом не передбачено стягнення штрафних санкцій (пені), як зазначає позивач.

28 вересня 2010 року між відповідачем та позивачем укладено Кредитний договір №910.72640, згідно якого позивач отримав кредит в розмірі 91321,32 грн. строком на 60 місяців на фінансування страхового платежу за страхування життя позивача в сумі 1757,16 грн.; фінансування страхового платежу за страхування фінансових ризиків позивача у розмірі 1756,16 грн.; фінансування купівлі автомобіля у сумі 87808,00 грн., який відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем Договору застави транспортного засобу від 04.04.2011 № 910.72640 переданий у заставу відповідача для забезпечення виконання позивачем зобов`язань за Кредитним договором.

Позивач не виконував зобов`язання за Кредитним договором у встановлені строки, у зв`язку з чим відповідач був змушений ініціювати стягнення заборгованості в примусовому порядку шляхом звернення стягнення на Предмет застави в позасудовому порядку. Останній платіж за кредитом позивачем здійснено 30 квітня 2014 року.

Отже, сума боргу позивача за Кредитним договором станом на 13 жовтня 2015 року становила 50921,75 грн., яка складається з:

-Прострочений борг - 37894,85 грн.;

-Прострочені проценти - 12778,76 грн.;

-Строкові проценти 248,14 грн.

Також, заборгованість позивача підтверджується випискою по його Особовому рахунку.

На адресу позивача Банком була направлена вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення цієї вимоги виконати зобов`язання по Кредитному договорі, а саме достроково повернути кредит сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. У випадку непогашення заборгованості за Кредитним договором згідно вимоги, позивача було повідомлено про погашення боргу шляхом звернення стягнення на автомобіль, який виступає забезпеченням виконання кредитних зобов`язань, шляхом вчинення Виконавчого напису нотаріуса або іншим шляхом.

Зазначає, що АТ «Ідея Банк» на виконання вимог Переліку надало нотаріусу всі необхідні документи для вчинення нотаріусом виконавчого напису, у тому числі:

-вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань;

-Довідку-розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 910.72640 від 28.09.2010;

-Виписку по рахунку боржника;

-докази направлення відповідачем вимоги позивачу;

-заяву про вчинення Виконавчого напису;

-Довідку про ненадходження платежів (після направлення вимоги);

-копію Кредитного договору № 910.72640 від 28.09.2010;

-оригінал Договору застави транспортного засобу від 04.04.2011 № 910.72640.

Отже, вище перелічені документи повністю встановлюють суму заборгованості боржника перед АТ «Ідея Банк» з врахуванням усіх виплат, визначених умовами Кредитного договору та внесеними боржником, відповідають вимогам Переліку, а відтак підтверджують її безспірність, і у нотаріуса були відсутні правові підстави для витребування інших документів для вчинення оскаржуваного Виконавчого напису.

Вважає, що Виконавчий напис є правомірним та вчинений відповідно до вимог ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", тому просить суд відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 у повному обсязі (а.с. 41-43).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмету спору - старший державний виконавець Слов`янського міськрайонного Відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гогіберідзе Е.С. у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, причини неявки суду не повідомив.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», за участю третьої особи: старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного Відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гогіберідзе Едуарда Сергійовича, про визнання Виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню з огляду на законність та обґрунтованість.

Також пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України.

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Пунктом 1 частини першої статті 21 Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

За змістом статті 22 Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пункти 1,3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року містять такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 . При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такий правовий висновок Верховного Суду України, викладений у Постанові від 05 липня 2017 року в справі за №6-887цс17, який відповідно до приписів ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує щодо застосування відповідних норм права.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику та ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" шляхом надіслання перед початком процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Отже, підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду висловленою в Постанові від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15ц, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

В обґрунтування позову, ОСОБА_2 посилається на те, що вимоги банку, зазначені в заяві про вчинення Виконавчого напису, неправомірні. Зокрема, ОСОБА_2 не погоджується з нарахованою сумою заборгованості, зазначає, що банком заявлена сума заборгованості понад встановлений трирічний строк, та виконана відповідачем одноособово без урахування його думки та його позиції та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Розрахунок боргу, здійснений щодо наявності грошового зобов`язання по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 грудня 2015 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено Виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 175, про звернення стягнення на транспортний засіб марки СНЕRY, модель Tiggo, SQR7240Т11Т, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 25 вересня 2010 року ОСОБА_2 , який на підставі Договору застави транспортного засобу № 910.72640, посвідченого 04 квітня 2011 року Винницьким А.Л., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим № 1295, переданий в заставу ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «Ідея Банк» та запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля марки СНЕRY, модель Tiggo, SQR7240Т11Т, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 25 вересня 2010 року ОСОБА_2 , задовольнити вимоги ПАТ «Ідея Банк» за період з 01 серпня 2014 року по 13 жовтня 2015 року включно у розмірі 51471,75 грн., з них:

- прострочений борг 37894,85 грн.;

- прострочені проценти 12778,76 грн.;

- строкові проценти - 248,14 грн.;

- плата за вчинення виконавчого напису - 550,00 грн.

При цьому, з Виконавчого напису, здійсненого 16 грудня 2015 року, вбачається, що строк, за який провадиться стягнення за Кредитним договором складає з 01 серпня 2014 року по 13 жовтня 2015 року (а.с.14).

Державним виконавцем Слов`янського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Гогіберідзе Е.С., 22 серпня 2019 року відкрито Виконавче провадження з виконання Виконавчого напису № 175, виданого 16 грудня 2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., про що свідчить Постанова про відкриття виконавчого провадження, серії ВП №59878000 (а.с. 13).

Згідно ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими.

Тому, суд не приймає до уваги посилання позивача ОСОБА_2 на ті обставини, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років та у межах річного строку щодо вимог про стягнення неустойки, оскільки ОСОБА_2 на підтвердження своїх посилань, не надано жодних допустимих доказів, що такої заборгованості у нього перед банком не існує.

Крім того, з наданої Виписки банку з Рахунку заборгованості по Кредитному договору №910.72640 від 28 вересня 2010 року, вбачається, що 30 квітня 2014 року ОСОБА_2 сплатив заборгованість по кредиту у розмірі 2622,00 грн., що спростовує посилання ОСОБА_2 на те, що він останній раз сплачував заборгованість у 2012 році, а також з Виконавчого напису, вчиненого 16 грудня 2015 року вбачається, що банком стягується заборгованість за період з 01 серпня 2014 року по 13 жовтня 2015 року в межах трирічного строку, що також спростовує посилання ОСОБА_2 , що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Разом з тим, з позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 також оспорює обставини щодо направлення йому та отримання безпосередньо ним повідомлення про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до пункту 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, під час вручення фізичній особі зареєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку Повідомлення про вручення його прізвище. На бланку Повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище.

Так, представник відповідача АТ «Ідея Банк» зазначає, що банк відправляв на адресу позивача ОСОБА_2 . Вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань із застереженням про вчинення виконавчого напису нотаріуса, у разі невиконання вимог, та Довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором, однак не надав суду реєстр згрупованих поштових відправлень відправника АТ «Ідея Банк» на адресу ОСОБА_2 , а тому не надав суду доказів направлення такої вимоги боржнику, та жодним чином не підтвердив факт отримання ОСОБА_2 такого відправлення.

Таким чином, представником відповідача не доведено та не підтверджено належними доказами по справі, що при вчиненні Виконавчого напису нотаріусом було дотримано вимог Порядку щодо спливу 30-денного строку з моменту надіслання банком письмової вимоги до боржника, оскільки доказів отримання письмової вимоги боржником матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави стверджувати, що у боржника була об`єктивна можливість ознайомитися, в разі її наявності, із розміром заборгованості, а у разі необхідності його спростувати або усунути порушення умов кредитного договору.

Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Крім того, з Кредитного договору №910.72640 від 28 вересня 2010 року, вбачається, що строк кредитного договору триває 60 місяців та строк останнього платежу за Графіком погашення кредиту 28 вересня 2015 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18) висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, при укладанні Кредитного договору №910.72640 від 28 вересня 2010 року банк та ОСОБА_2 визначилися, що банк надає йому строковий кредит на строк 60 місяців, а також зазначено, що останній платіж повинен бути здійснений 28 вересня 2015 року, тому суд приходить до переконання, що вимоги банку про стягнення заборгованості за Кредитним договором №910.72640 від 28 вересня 2010 року, підлягала до стягнення, яка утворилася станом на 28 вересня 2015 року, кінець терміну дії договору, а не по 13 жовтня 2015 року, як про це зазначено у Виконавчому написі нотаріуса.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що доводи ОСОБА_2 щодо наявності спору та взагалі наявності Кредитного договору, укладеного між ним та стягувачем, який був підставою вчинення нотаріусом виконавчого напису, є важливими і такими, що можуть прямо вплинути на результат розгляду справи, а тому суд приймає ці доводи та приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір фізичною особою в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2020 року складає 2102,00 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн. (а.с.33).

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до АТ «Ідея Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, ст.ст 15,16,18 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», Законом України «Про нотаріат», Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року , суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», за участю третьої особи: старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного Відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ГОГІБЕРІДЗЕ Едуарда Сергійовича, про визнання Виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис № 175, вчинений 16 грудня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк», суми заборгованості у розмірі 51471,75 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк», , юридична адреса: 79008, місто Львів, вулиця Валова, будинок 11, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

На рішення суду учасниками справи може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2020 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова