Справа № 182/1414/20
Провадження № 2/0182/1467/2020
11.11.2020 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович та Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив суд визнати виконавчий напис нотаріуса від 22.09.2019 року за № 6565 про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості у розмірі 13 676, 29 грн. таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування позову посилається на те, що 18 листопада 2019 року він отримав від приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича постанову про відкриття виконавчого провадження № 60383326 від 22.10.2019 року про стягнення грошових коштів в сумі 13 676.29 грн. на підставі виконавчого напису за реєстровим № 6565, вчиненого 22.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відступило право вимоги на підставі договору факторингу від 24.07.2018 року, якому, в свою чергу, ПАТ «Платинум Банк» на підставі договору факторингу № 20130619-Г від 19.06.2013 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 65/6696ACLАРТ2 від 23.05.2012 року, укладеним між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 . Разом з постановою приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження він отримав постанови того ж приватного виконавця від 22.10.2019 року про арешт коштів боржника, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди. Про зазначений виконавчий напис йому нічого не було відомо, тому 19 листопада 2019 року він направив приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М заяву про надіслання первісних документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, а також запит приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Говорову П.В. про надання копій матеріалів виконавчого проваджений та запит, з яких підстав в постанові про відкриття виконавчого провадження його адреса вказана як: АДРЕСА_1 , коли за зазначеною адресою він ніколи не проживав і не проживає, не перебуває, не працює і за цією адресою не знаходиться його майно. Приватним виконавцем Говоровим П.В. разом з листом йому було надіслано тільки копії матеріалів виконавчого провадження без пояснень щодо помилково вказаної адреси в постанові про відкриття виконавчого провадження. Від приватного нотаріуса Остапенка Є.М. йому надійшла відповідь від 22.11.2019 року б/н про те, що копія нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису відноситься до нотаріальної таємниці а також про те, що є нотаріальна діяльність нотаріуса Остапенко Є.М. по Харківському міському нотаріальному округу припинена 01.10.2019 року, а всі документи нотаріального діловодства та архів мають бути передані ним до Харківського обласного державного нотаріального архіву. Із копій матеріалів виконавчого провадження йому стало відомо, що у виконавчому написі йому запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та стягнути з нього грошові кошти у розмірі 13 676,29 гри., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8 539, 39 грн.; заборгованість за процентами - 2 125, 33 грн.; заборгованість за пенею - 2 861, 57 грн.; плата за вчинення виконавчого напису- 150, 00 грн. У виконавчому написі нотаріуса зазначений строк, за який проводиться стягнення і складає майже шість років, а саме: з 18.06.2013 року по 18.09.2019 року. Вважає, що вищевказаний виконавчий напис вчинений з численними порушеннями діючого законодавства, підстав для вчинення вказаного виконавчого напису у нотаріуса не було, а тому він є таким, що не підлягає виконанню. По-перше, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З виконавчого напису вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» є новим правонаступником, якому ТОВ «ФК «Європейська агенцій з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 20180724-1/2 від 24.07.2018 року, якому, в свою чергу, ПАТ «Платинум Банк» відступило право вимоги по вищезазначеному кредитному договору. Про зазначене правонаступництво він дізнався лише в листопаді 2019 року з виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від 22.09.2019 року за реєстровим № 6565. Будь-яких повідомлень про відступлення права вимоги від ПАТ «Платинум Банк» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а від останнього - до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», позивач не отримував. Договорів купівлі-продажу прав вимоги між вищезазначеними юридичними особами, відповідно до яких було передано (відступлено) право вимоги за кредитним договором, він не отримував ні окремим листом, ні з виконавчим написом. Отже, відсутні будь-які докази надання йому відомостей переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні за кредитним договором. Таким чином, відсутні докази того, чи має право взагалі ТОВ «Фінансова компанія управління активами» вимагати у позивача стягнення заборгованості, оскільки стороною в зобов`язанні є ПАТ «Платинум Банк». За цих обставин, обов`язок позичальника щодо виконання кредитного договору на адресу нового кредитора - стягувача є таким, що не наступив без належного підтвердження переходу права вимоги. Стаття 517 ЦК України встановлює, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, така заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами» з зазначених підстав вже явно не може бути безспірною. Відповідно до п.2 Переліку, для одержання виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строки її погашення з відміткою стягувача про непогашені заборгованості. Відповідно до п.3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року № 1172. Ознакою безспірності заборгованості боржника є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимоги стягувача. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх, що, відповідно, виключає, можливість спору з боку боржника щодо розміру заборгованості, строку, за який вона нараховується, а, відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості. Натомість, приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис без будь-якого підтвердження визнання боржником вимог стягувача. По-друге, згідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони мають здійснити свої права і виконати свої обов`язки, відповідні до договору. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до статті 88 ЗУ«Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджуюсь безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Право вимоги виникло у кредитора за кредитним договором від 23.05.2012 року на наступний день після кінцевого терміну повернення кредиту, тобто 24.11.2013 року, відтак, кінцевою датою для пред`явлення вимоги боржнику є 24.11.2016 року. Крім того, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Нотаріусом не було враховано, що для вимоги, за якою видавався виконавчий напис як за основною заборгованістю, та і за пенею та штрафами, законом встановлено певні строки давності, у межах яких видається виконавчий напис. Відповідність розрахунків заборгованості, з урахуванням строків позовної давності, нотаріусом не перевірялася. Оскільки кінцевий термін повернення кредиту настав 23.11,2013 року, строк давності по стягненню основної кредитної заборгованості з позивача сплив 24.11.2016 року, а по стягненню пені - сплив 24.11.2014 року, що виключає можливість нотаріуса вчиняти виконавчий напис по стягненню цих сум. Відповідно до п.п.3.1 п.3 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п.п.3.4 п.3 Глави 16 Розділу II Порядку). Кредитний договір від 23.05.2012 року було укладено з кінцевим терміном повернення кредиту 23.11.2013 року. Таким чином, строк вчинення виконавчого напису закінчився 24.11.2016 року. Отже, виконавчий напис від 22.09.2019 року вчинений приватним нотаріусом поза межами строку. По-третє, умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5. Згідно п.2.3 розділу II Глави 16 Порядку вчинення виконавчого напису, в разі порушення умов кредитного договору, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих боржнику повідомлень. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в кредитному договорі адресу.
Приватний нотаріус не мав жодних підстав для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на грошові кошти, оскільки в нього були відсутні докази про отримання ним письмової вимоги про усунення порушення за кредитним договором від 23.05.2012 року. Він з 23 листопада 2013 року (строк закінчення кредитного договору) і по день ознайомлення з виконавчим написом, не отримував жодної вимоги від відповідача (його попередників) про усунення порушень, зокрема, про погашення заборгованості за основним зобов`язанням, передбаченим кредитним договором, відсотками чи штрафними санкціями, ні поштовим направленням, ні під розписку, ні в жоден інший спосіб передбачений Законом. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" було внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку па підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до пункту 2 яких доповнено перелік стягненням заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин - кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Окрім того, приватним нотаріусом Остапенко Є.М. при вчиненні виконавчого напису порушено статті 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.257, ч.2 ст.258 ЦК України, оскільки з нього була стягнута заборгованість за кредитним договором, яка розрахована поза межами трирічного строку позовної давності, для вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, а також поза межами спеціального строку позовної давності в один рік щодо стягнення неустойки, внаслідок чого було видано незаконний виконавчий документ. Враховуючи, що нотаріус вчинив виконавчий напис за відсутності доказів отримання боржником (позивачем по справі) письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, можна зробити висновок, що виконавчий напис від 22.09.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко С.М. за р. № 6565, вчинено з порушенням вимог ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», ст.2.3 Глави 16 Порядку, а тому його необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п.12 ст.110 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, можуть пред`являтися також за місцем виконання. Відповідно до ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», місце виконання визначено наступним чином: виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Враховуючи, що місцем його проживання, знаходження його майна та місця роботи є м.Нікополь Дніпропетровської області, а ніяк не м.Фастів, умисно неправильно зазначений приватним виконавцем для зміни територіальної підсудності, він має право пред`явити даний позов до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. За таких обставин звернувся до суду і просить виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, про звернення стягнення на грошові кошти від 22 вересня 2019 року за реєстраційним № 6565 - визнати таким, що не підлягає виконанню. А також стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на його користь судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений ним при звернені до суду.
В судове засідання сторони не прибули, представник позивача надіслала заяву про розгляд справи у свою та свого довірителя відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.6).
Відповідач та треті особи неодноразово належним чином повідомлялись про розгляд справи судовими повістками з поштовими повідомленнями, які повертались як без вручення (а.с.47-48, 60), так і вручались особисто в руки відповідачу та третім особам (а.с.49-50, 53-54, 56, 61-62). Крім того, про розгляд справи учасники повідомлялись й оголошеннями на офіційному веб-порталі «Судової влади» (а.с.57-59).
Своїм правом на надіслання відзиву ні відповідач, ні треті особи не скористались. Будь-яких заяв, пояснень чи заперечень до суду не надали.
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом, 18.11.2019 року позивач отримав від приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. постанову про відкриття виконавчого провадження № 60383326 від 22.10.2019 року про стягнення грошових коштів в сумі 13 676, 29 грн. на підставі виконавчого напису за реєстровим № 6565, вчиненого 22.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відступило право вимоги на підставі договору факторингу від 24.07.2018 року, якому, в свою чергу, ПАТ «Платинум Банк» на підставі договору факторингу № 20130619-Г від 19.06.2013 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 65/6696ACLАРТ2 від 23.05.2012 року, укладеним між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 (а.с.9). Разом з постановою приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження він отримав постанови того ж приватного виконавця від 22.10.2019 року про арешт коштів боржника, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди (а.с.10-12). 19.11..2019 року позивач направив приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. заяву про надіслання первісних документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, а також запит приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Говорову П.В. про надання копій матеріалів виконавчого проваджений та запит, з яких підстав в постанові про відкриття виконавчого провадження його адреса вказана як: АДРЕСА_1 , хоча за зазначеною адресою позивач ніколи не проживав і не проживає, не перебуває, не працює і за цією адресою не знаходиться його майно. Приватним виконавцем Говоровим П.В. позивачу були надіслані тільки копії матеріалів виконавчого провадження. Від приватного нотаріуса Остапенка Є.М. позивачу надійшла відповідь від 22.11.2019 року б/н про те, що копія нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису відноситься до нотаріальної таємниці і нотаріальна діяльність нотаріуса Остапенко Є.М. по Харківському міському нотаріальному округу припинена 01.10.2019 року (а.с.13-14). Договорів купівлі-продажу прав вимоги між вищезазначеними юридичними особами, відповідно до яких було передано (відступлено) право вимоги за кредитним договором, позивач не отримував взагалі.
Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, а безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним.
Що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису, як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи, згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, саме по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги приписи статей 15, 16, 18 ЦК України та статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд доходить висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Отже, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й встановити та зазначити в рішенні: чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії чи акту або відмови у їх вчиненні, має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Відповідно до п.6 ч.3 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позовні вимоги задоволені, а позивачем при зверненні до суду не сплачений судовий збір за подання позову (840,80 грн.), то у порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович та Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., сплачений останнім за подання позову до суду.
Керуючись ст.ст.3, 12, 81, 141, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович та Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
Виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 6565, вчинений 22 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» грошових коштів в розмірі 13 676 грн. 29 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 65/6696ACLАРТ2 від 23.05.2012 року, визнати таким, що не підлягає виконанню.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал