Головуючий суду 1 інстанції - Гуцол М.П.
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 408/4255/19-ц
Провадження № 22-ц/810/642/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Стахової Н.В.

за участю секретаря: Пономарьової В.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біловодської селищної ради Луганської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Міловського районного суду Луганської області від 04 серпня 2020 року, ухвалене судом у складі судді Гуцола М.П.

за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біловодської селищної ради Луганської області про зобов`язання взяття на облік та надання соціальних послуг,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказала, що вона є інвалідом 2 групи довічно, зазначила, що проходить постійні обстеження та регулярно лікується для підтримки свого здоров`я, яке з кожним роком погіршується.

У січні 2020 року позивачка уточнила заявлені вимоги, вказавши, що весь час просила відповідача надавати їй допомогу, але відповідач в усній формі їй відмовляв.

У грудні 2019 року вона звернулася до відповідача із письмовою заявою до відповідача про взяття її на облік та надання безкоштовних соціальних послуг, однак їй відмовлено. Вважає, що така відмова є незаконною, у зв`язку з цим просила суд зобов`язати Територіальний центр взяти її на облік як інваліда та надати безоплатну допомогу.

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 04 серпня 2020 року заявлені вимоги ОСОБА_1 до Територіального центру обслуговування (надання соціальних послуг) Біловодської селищної ради Луганської області про зобов`язання взяття на облік та надання соціальних послуг безкоштовно задоволено частково.

Зобов`язано Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біловодської селищної ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.05.2020 року про прийняття її на обслуговування до територіального центру соціального обслуговування. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що скаржник є людиною похилого віку, проживає одна, потребує догляду, оскільки має проблеми зі здоров`ям. ЇЇ пенсія складає 2100 грн, на яку прожити не можна. Скаржник посилалася на те, що кошти витрачає на лікування, багато разів зверталася до територіального центру із заявою про надання допомоги безкоштовно, але їй було повідомлено, що за послуги потрібно платити.

Скаржниця не погоджується з рішенням суду, вважає, що судом прийнято невірне рішення.

Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Міловського районного суду Луганської області та ухвалити нове, яким суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біловодської селищної ради Луганської області з доводами апеляційної скарги погодився частково та зазначає, ОСОБА_1 має право на платні соціальні послуги згідно тарифам Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біловодської селищної ради Луганської області відповідно до постанови КМ України від 09 квітня 2005 року № 268 «Про затвердження порядку регулювання тарифів на платні соціальні послуги» і затверджені наказом Територіального центру № 16 від 31.08.2020 року.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

В судове засідання представник Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біловодської селищної ради Луганської області не з`явився про місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу, які повідомлені про місце та час судового засідання належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивачки, суд виходив з того, що судом були встановлені наступні обставини: позивачка ОСОБА_1 є пенсіонером та інвалідом ІІ групи безстроково.

Згідно довідки про склад сім`ї № 361 від 08.05.2018 року позивачка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проживає одна.

Розмір отриманої пенсії позивачкою з червня 2019 року по листопад 2019 року склав 10807,84 грн.

Листом № 01-37/6 від 08.01.2020 року відповідачем позивачу надано роз`яснення про наявність права на соціальне обслуговування за плату відповідно до тарифів на платні соціальні послуги.

ОСОБА_1 20.05.2020 року звернулась із заявою до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біловодської селищної ради про взяття її на обслуговування для надання соціальних послуг: допомоги вдома.

21.05.2020 року відповідачем ухвалено рішення про наявність права позивачки на соціальне обслуговування відповідно до тарифів на платні соціальні послуги.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків № 10896 від 10.03.2020 року позивачка отримала наступний дохід: за 4 квартал 2019 року за кодом та ознакою доходу 128- державна та соціальна матеріальна допомога 1936 грн. та 106 надання майна в лізинг: сума нарахованого доходу 20251, 18 грн. сума виплаченого доходу 869, 56 грн.

Відповідно до довідки Управління ПФУ Біловодського ОУ ПФУ від 20.05.2020 року розмір отриманої пенсії з грудня 2019 року по травень 2020 року склав 13100 грн.

Згідно розрахунку середньомісячного сукупного доходу ОСОБА_1 станом на 21.05.2020 року виконаного завідувачем відділення соціальної допомоги вдома ОСОБА_2 середньомісячний сукупний дохід позивачки склав 3870,7 грн.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що заява позивачки щодо надання соціальних послуг від 20.05.2020 року в частині відображення рішення керівника структурного підрозділу не містить необхідного підкреслення щодо надання чи відмови у наданні соціальних послуг та дійшов висновку, що відповідач в порушення вимог Закону та Положення не розглянув заяву та не прийняв рішення за наслідками розгляду заяви позивачки, дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.05.2020 року про прийняття її на обслуговування до територіального центру соціального обслуговування та прийняти рішення у порядку та строки, визначені Законом та Положенням.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не в повній мірі відповідають вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Згідно з преамбулою Закону України «Про соціальні послуги» (далі- Закон) цей Закон визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Відповідно до ст.4 вказаного Закону законодавство про соціальні послуги ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цього Закону, що регулюють відносини у системі надання соціальних послуг, та міжнародних договорів України з питань надання соціальних послуг, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 16 вищевказаного Закону встановлено, що соціальні послуги поділяються на послуги, спрямовані на:

1) соціальну профілактику - запобігання виникненню складних життєвих обставин та/або потраплянню особи/сім`ї в такі обставини;

2) соціальну підтримку - сприяння подоланню особою/сім`єю складних життєвих обставин;

3) соціальне обслуговування - мінімізацію для особи/сім`ї негативних наслідків складних життєвих обставин, підтримку їх життєдіяльності, соціального статусу та включення у громаду.

Соціальні послуги за типами поділяються на:

1) прості соціальні послуги, що не передбачають надання постійної або систематичної комплексної допомоги (інформування, консультування, посередництво, надання притулку, представництво інтересів тощо);

2) комплексні соціальні послуги, що передбачають узгоджені дії фахівців з надання постійної або систематичної комплексної допомоги (догляд, виховання, спільне проживання, соціальний супровід, кризове втручання, підтримане проживання, соціальна адаптація, соціальна інтеграція та реінтеграція тощо);

3) комплексні спеціалізовані соціальні послуги, що надаються певній категорії отримувачів соціальних послуг (ВІЛ-інфікованим особам, особам із залежністю від психотропних речовин, особам, які постраждали від торгівлі людьми, біженцям, особам із психічними розладами та іншим);

4) допоміжні соціальні послуги, що надаються у вигляді натуральної допомоги (продукти харчування, предмети і засоби особистої гігієни, санітарно-гігієнічні засоби для прибирання, засоби догляду, одяг, взуття та інші предмети першої необхідності, організація харчування, забезпечення паливом тощо) та технічних послуг (транспортні послуги, переклад жестовою мовою тощо).

Соціальні послуги залежно від місця надання поділяються на послуги, що надаються:

1) за місцем проживання/перебування отримувача соціальних послуг (вдома);

2) у приміщенні надавача соціальних послуг:

стаціонарно - в умовах цілодобового перебування (проживання) отримувача соціальної послуги із забезпеченням харчуванням та умовами для проживання;

напівстаціонарно - протягом визначеного часу доби з умовами для нічного або денного перебування;

3) за місцем перебування отримувача соціальних послуг поза межами місця проживання та приміщення надавача соціальних послуг, у тому числі на вулиці.

Соціальні послуги залежно від строку надання поділяються на послуги, що надаються:

1) екстрено (кризово) - невідкладно (протягом доби) у зв`язку з обставинами, що загрожують життю та/або здоров`ю отримувача соціальних послуг;

2) постійно - не менше одного разу на місяць протягом більше одного року;

3) тимчасово - не менше одного разу на місяць протягом до одного року;

4) одноразово.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про соціальні послуги» підставою для розгляду питання надання соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів є подання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчого органу міської ради міст обласного значення, ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи:

1) заяви особи або її законного представника про надання соціальних послуг;

2) звернення, повідомлення інших осіб в інтересах осіб/сімей, які потребують соціальних послуг.

Порядок подання заяви, звернення, повідомлення про надання соціальних послуг визначається Порядком організації надання соціальних послуг.

Згідно із ст. 20 вказаного Закону оцінювання потреб особи/сім`ї у соціальних послугах здійснюється шляхом аналізу документів, фактів та інформації, зібраних під час спілкування з особою/сім`єю та їхнім найближчим оточенням, а також отриманих від юридичних та фізичних осіб у встановленому порядку.

Оцінювання потреб особи/сім`ї у соціальних послугах здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня одержання заяви, звернення, повідомлення про надання соціальних послуг.

Порядок оцінювання потреб особи/сім`ї у соціальних послугах затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Статтею 21 Закону встановлено, що рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів приймає структурний підрозділ з питань соціального захисту населення уповноважених органів системи надання соціальних послуг, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 11 цього Закону. Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг надавачами соціальних послуг недержавного сектору приймає відповідний надавач.

Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг приймається протягом 10 робочих днів з дня одержання заяви, звернення, повідомлення про надання соціальних послуг за результатами оцінювання потреб особи/сім`ї у соціальних послугах.

Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг екстрено (кризово) приймається невідкладно, не пізніше однієї доби з моменту одержання відповідної заяви, звернення, повідомлення.

Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг не пізніше трьох робочих днів після його прийняття видається або надсилається заявнику. У рішенні про надання соціальних послуг обов`язково зазначаються результати оцінювання потреб особи/сім`ї у соціальних послугах та надавач соціальних послуг. Рішення про відмову у наданні соціальних послуг має бути вмотивованим.

Рішення про відмову у наданні соціальної послуги може бути оскаржено у судовому порядку.

Статтею 27 Закону визначено, що фінансування надання соціальних послуг здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, спеціальних фондів, коштів підприємств, установ та організацій, плати за соціальні послуги, коштів благодійної допомоги (пожертвувань) та інших джерел, не заборонених законом.

Відповідно до ст.28 Закону соціальні послуги надаються отримувачам:1) за рахунок бюджетних коштів; 2) з установленням диференційованої плати залежно від доходу отримувача соціальних послуг; 3) за рахунок отримувача соціальних послуг або третіх осіб.

Надавачі соціальних послуг державного та комунального секторів надають соціальні послуги:1) за рахунок бюджетних коштів:

а) незалежно від доходу отримувача соціальних послуг:

особам, які постраждали від торгівлі людьми і отримують соціальну допомогу відповідно до законодавства у сфері протидії торгівлі людьми, особам, які постраждали від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, дітям з інвалідністю, особам з інвалідністю I групи, дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа віком до 23 років, сім`ям опікунів, піклувальників, прийомним сім`ям, дитячим будинкам сімейного типу, сім`ям патронатних вихователів, дітям, визначеним пунктом 5 частини шостої статті 13 цього Закону, - всі соціальні послуги;

іншим категоріям осіб - соціальні послуги з інформування, консультування, надання притулку, представництва інтересів, перекладу жестовою мовою, а також соціальні послуги, що надаються екстрено (кризово);

б) отримувачам соціальних послуг, крім зазначених у пункті 1 цієї частини, середньомісячний сукупний дохід яких становить менше двох прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб, - всі соціальні послуги.

З установленням диференційованої плати в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, надаються соціальні послуги отримувачам соціальних послуг, середньомісячний сукупний дохід яких перевищує два прожиткові мінімуми, але не перевищує чотири прожиткові мінімуми для відповідної категорії осіб.

Відповідно до ч.5 вказаної статті Закону середньомісячний сукупний дохід отримувача соціальних послуг для визначення права на отримання соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів або з установленням диференційованої плати визначається за попередні шість місяців, що передують місяцю звернення за наданням соціальних послуг, та обчислюється шляхом ділення середньомісячного сукупного доходу його сім`ї на кількість членів сім`ї, які включаються до її складу. Методика обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

З правового аналізу вказаних вище норм права вбачається, що ст.28 Закону України «Про соціальні послуги» визначено коло осіб, яким надаються соціальні послуги за рахунок бюджетних коштів та встановлено механізм визначення середньомісячного сукупного доходу.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивачка в уточненій позовній заяві (т.с.1а.с. 55-57) зазначила, що вона є інвалідом другої групи, проживає одна, часто хворіє.

У грудні 2019 року звернулася до відповідача з письмовою заявою про надання їй соціальних послуг безкоштовно.

08.01.2020 року відповідач повідомив позивачку, що її лист від 30.12.2019 року щодо безкоштовного обслуговування відділенням соціальної допомоги вдома розглянуто та повідомлено позивачку, що вона має право на соціальне обслуговування за плату відповідно до тарифів на платні соціальні послуги.

Згідно довідки про склад сім`ї від 08.05.2018 року №361 ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в с. Городище Біловодського району Луганської області, проживає одна (а.с.62 т.с.1).

Згідно витягу із акту огляду у МСЕК позивачці встановлено другу групу інвалідності безстроково (т.с.1 а.с.59).

Згідно довідки ПФУ Біловодського об`єднаного управління ПФУ від 06.11.2019 року розмір пенсії позивачки за червень 2019 складає 1497, 00 грн; за липень 2019 року 1564, 00 грн; серпень 2019 року 1746, 84 грн; вересень, жовтень, листопад 2019 року 2000, 00 грн. (т.с.1 а.с.62).

Під час розгляду справи, 20.05.2020 року позивачка знову звернулася до відповідача із заявою про надання соціальної послуги «допомога вдома» в якій зазначила, що вона є одинокою людиною, соціальних послуг не отримує та зазначила що має доньку, яка проживає у Києві.

Згідно довідки від 20.05.2020 року (т.с.1 а.с.218) позивачка з грудня 2019 року по березень 2020 року отримувала пенсію в розмірі 2000, 00 грн., у квітні 2020 року 3000, 00 грн; у травні 2100, 00 грн.

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків (т.с.1 а.с.217) вбачається, що крім пенсії позивачка має дохід надання майна в оренду.

Згідно розрахунку середньомісячного сукупного доходу (т.с.1 а.с.219) середньомісячний дохід позивачки складає 3870, 70 грн.

Вказаний розрахунок середньомісячного сукупного доходу позивачкою не спростовано.

21.05.2020 року в рішенні керівника структурного підрозділу з питань соціального захисту населення зазначено, що ОСОБА_1 має право на соціальне обслуговування відповідно до тарифів на платні соціальні послуги.

Тобто, відповідачем було розглянуто заяву ОСОБА_1 про надання їй соціальної послуги «допомога дома» та відмовлено у наданні безкоштовної допомоги та зазначено, що остання має право на соціальне обслуговування відповідно до тарифів на платні соціальні послуги.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що відсутнє рішення відповідача стосовно заяви позивачки про надання їй безкоштовної соціальної допомоги та помилково зобов`язав відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.05.2020 року про прийняття її на обслуговування до територіального центру соціального обслуговування, висновки суду в цій частині не відповідають встановленим по справі обставинам.

Як зазначалося вище відповідно до ст.28 Закону України «Про соціальні послуги» визначено коло осіб, яким надаються соціальні послуги за рахунок бюджетних коштів.

Оскільки у позивачки середньомісячний сукупний дохід становить більше двох прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб, то у відповідача були відсутні правові підстави для призначення соціальних послуг позивачці за бюджетні кошти.

Наведена невідповідність висновків суду обставинам та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права справи відповідно до вимог пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Оскільки скаржника звільнено від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, то судові витрати по сплаті судового збору відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Міловського районного суду Луганської області від 04 серпня 2020 року скасувати.

У задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біловодської селищної ради Луганської області про зобов`язання взяття на облік та надання соціальних послуг безкоштовно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 26 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: