Справа № 317/3429/19
Провадження № 2/761/3110/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Гриб Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Броварського нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про визнання необґрунтованим боргу та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Із Запорізького районного суду Запорізької області надійшла вказана позовна заява за підсудністю.

В позовних вимогах позивач просить: визнати незаконним та не обгрунтованим борг перед відповідачем, скасувати борг в сумі 44731,56 грн., в тому числі: прострочену заборгованість за сумою кредиту 25622,60 грн.; прострочену заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 19108,96 грн.; застосувати строки позовної давності до заяви відповідача про стягнення боргу в сумі 44 731,56 грн.; визнати виконавчий напис №1081 вчинений 03.07.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги обґрунтовані тим, що вчиняючи спірний виконавчий напис, нотаріусом не було належним чином перевірено безспірність вимог щодо стягнення заборгованості з позивача, а також, порушено вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Крім того позивач зазначає, що сума заборгованості нарахована у вказаному виконавчому написі є безпідставною, вимога про усунення порушень не направлялась.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Разом з тим, до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутності, в якій він зазначив, що підтримує подані позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Відповідачі в судове за не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позовну заяву не направили.

Приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович звернувся до суду із заявою в якій просив слухати справу в його відсутність та відмовити в задоволенні позовних вимог.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд прийшов до висновку про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено в судовому засіданні, 18.04.2013 між Закарпатською регіональним відділенням АТ «Брокбізнес» та ОСОБА_1 був укладений Договір №5445 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки, за яким ОСОБА_1 як власнику рахунку було видано платіжну картку миттєвого випуску строком дії на 2 роки та відкрито спеціальний картковий рахунок.

Крім того, між ОСОБА_1 та Закарпатським регіональним відділенням АТ «Брокбізнес» було укладено Додаткові угоди до вказаного Договору, за умовами такої угоди від 18.04.2013 року, Банк надав ОСОБА_1 грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом у сумі 30000,00 грн. на строк з 18.04.2013 по 17.04.2015 року, зі сплатою процентів за користування Кредитною лінією у розмірі 32,00% річних на споживчі цілі.

Позивач не заперечує факту укладення кредитного договору, додаткових угод та отримання коштів.

Як вбачається з листа Головного територіального управління юстиції у Київській області від 27.11.2019 року, за результатами проведеної перевірки щодо правомірності дій приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В., було встановлено, що між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №283 від 01.08.2018 року.

Суду не було надано зазначеного договору та додатків до договору, а тому суд позбавлений можливості встановити, що дійсно було переуступлено право вимоги за Кредитним договором №5445 від 18.04.2013 року, оскільки при перевірці встановлено перехід права вимоги за кредитним договором №17912 від 15.04.2013 року, проте оспорюваний виконавчий напис вчинений за іншим кредитним договором.

При цьому, позивач не звертався до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів, а відповідач не надав суду доказів переходу до нього прав вимоги за кредитним договором №5445 від 18.04.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, вказаного листа за результатами перевірки діяльності нотаріуса, останнім було надано відповідні пояснення, згідно яких до заяви ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» про вчинення виконавчого напису були додані кредитний договір №20130227/45445 від 18.04.2013 року, виписка із особового рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги; документи стягувача та представника стягувача за довіреністю.

03.07.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором №5445 від 18.04.2013 року, укладеним з АТ «Брокбізнес», правонаступниками всіх прав та обов`язків якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс».

Як зазначено, строк платежу за кредитним договором №5445 від 18.04.2013, настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.08.2018 року по 31.05.2019 року, сума заборгованості складає 44731,56 грн. в тому числі:

- прострочена заборгованість за кредитом становить - 25622,60 грн.;

- прострочена заборгованість за відсотками - 19108,96 грн.;

Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №1081

Як вбачається, ТОВ ФК «Сіті Фінанс» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. із заявою про примусове виконання виконавчого напису №1081.

Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 19 частини 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з моменту його вчинення (ст. 91 Закону України «Про нотаріат»).

Главою 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно п. 1.1 даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно п. 1.2 Інструкції, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися:

дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис;

найменування та адреса стягувача;

найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб);

строк, за який провадиться стягнення;

суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення;

розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника;

номер, за яким виконавчий напис зареєстровано;

дата набрання юридичної сили;

строк пред`явлення виконавчого напису до виконання.

Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Пунктом 3.1 Інструкції визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи:

якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Крім того, пункт 3.3 Інструкції передбачає, що якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Пунктом 3.5 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Слід зазначити, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог п. 2.3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яким встановлено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Доказів направлення та одержання або неодержання ОСОБА_1 письмової вимоги про усунення порушень суду надано не було.

Отже, нотаріус учинив виконавчий напис за відсутності доказів того, що ТОВ «Сіті Фінанс» направив боржнику письмову вимогу щодо усунення порушень за кредитною угодою, не дотримавшись при цьому 30-денного строку, установленого в пп.2.3 п.2 гл.16 розд.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, недотримання приватним нотаріусом вказаних вимог порядку що порушило права ОСОБА_1 на спростування розміру заборгованості.

Як передбачено ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Як зазначено у виконавчому написі, він вчинений за період з 01.08.2018 року по 31.05.2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок заборгованості та виписку по рахунку позивача приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було надано, а тому відповідно нотаріус не міг встановити безспірність заборгованості.

Крім того, при перевірці діяльності приватного нотаріуса було встановлено, що при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» щодо строків вчинення нотаріусом виконавчого напису (не більше трьох років з дня виникнення права вимоги).

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15 (ЄДРСР № 71825964).

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 03 липня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Відповідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, в даному випадку, позивач просить визнати незаконною та не обґрунтованою заборгованість перед відповідачем у сумі 44731,56 грн.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі № 320/8618/15-ц, «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування чергових платежів, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України.

Таким чином, з урахуванням викладеної позиції у вищезазначеній постанові Верховного Суду, а також положень ЦК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання необґрунтованим та незаконним боргу за виконавчим написом перед відповідачем - є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення його права, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому, варто зауважити, що відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Так, з аналізу зазначеної норми статті, вбачається, що позовна давність застосовується до конкретних вимог позову, які пред`являються до суду позивачем.

А тому, з врахуванням вказаних положень статті, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні вимог позивача щодо застосування строків позовної давності до заяви відповідача про стягнення боргу з позивача у сумі 44731,56 грн., так як в даному випадку відповідач не пред`являв зазначених вимог до суду та така заява не є позовом, до якого можливо застосувати строки позовної давності, згідно ст.ст. 257-258 ЦК України.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 768,40 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Приватного нотаріуса Броварського нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича (місце здійснення діяльності: вул. Грушевського, 15, оф. 6, м. Бровари, Київська обл.), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (, юридична адреса: вул. Січових Стрільців, 37/41, м. Київ) про визнання необґрунтованим боргу та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимира Вікторовича від 03 липня 2019 року та зареєстрований в реєстрі за №1081.

Стягнути в рівних частинах з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» та приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимира Вікторовича на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн., тобто по 384,20 грн. з кожного.

Інші вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула