Ухвала

19 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 759/1942/16-ц

провадження № 61-15950ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Білоконь О. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ясинецького Олега Анатолійовича на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області, треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області, треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків щодо надання документу, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто апелянту.

У травні 2017 року ОСОБА_1 повторно звернулася з апеляційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2017 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року відмовлено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків щодо подання належним чином оформленої заяви з вказаними іншими підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження та надання документу, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено.

У жовтні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Ясинецького О. А. на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ясинецький О. А., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року ОСОБА_1 не отримувала, про вказане судове рішення їй стало відомо 22 жовтня 2020 року після ознайомлення з матеріалами справи її представника.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Ясинецьким О. А. подано 29 жовтня 2020 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення. При цьому посилань на наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України, для перевірки поважності причин пропущення вказаного процесуального строку, зокрема, неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи в суді апеляційної інстанції або виникнення обставин непереборної сили, касаційна скарга не містить.

Навпаки, зі змісту оскаржуваного судового рішення та касаційної скарги вбачається, що саме ОСОБА_1 двічі зверталася з апеляційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, тобто вчиняла спроби ініціювати відкриття апеляційне провадження по справі. При цьому її представник ОСОБА_5 отримав копію ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху, однак ані він, ані ОСОБА_1 не вчинили дій щодо подання клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку з інших, ніж були зазначені в апеляційній скарзі, причин.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, §50, 52)).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року (Diya 97 v. Ukraine, № 19164/04, § 47)).

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Таким чином, оскільки касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Ясинецьким О. А. подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, та відсутні винятки, передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ясинецького Олега Анатолійовича на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області, треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Білоконь