ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/612/20
Провадження №2/477/432/20
09 листопада 2020 року м. Миколаїв
Жовтневий районний суд Миколаївської області
головуючого - судді Козаченка Р.В.,
із секретарем судового засідання - Бітюковою С.В.,
позивачки - ОСОБА_1 (не з`явилася), її представника - Пляки С.В.,
відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (не з`явилися) їх представниці - Рябець Г.Я.,
відповідача - ОСОБА_4 (не з`явився),
треті особи - приватні нотаріуси Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. та Біцюк Т.Є,
розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області питання розподілу судових витрат у цивільній справі
до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на боці відповідачів, які не заявляють самостійних вимог - приватні нотаріуси Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Тетяна Леонідівна, ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, застосування наслідків недійсності та визнання права власності на нерухоме майно,
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24 грудня 2017 року її нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який діяв у її інтересах, застосувати наслідків недійсності цього договору та визнати за нею право власності на це нерухоме майно.
Вказувала, що їй належало нежитлове приміщення, площею 957,6 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке вона 14 травня 2010 року придбала на відкритих торгах.
В той же час, 09 лютого 2018 року вона отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого 24 грудня 2017 року новим власником майна стала ОСОБА_2 , а потім наступним власником стала ОСОБА_3 .
Перед тим, 18 грудня 2017 року вона оформила в приватного нотаріуса довіреність на ім`я ОСОБА_4 , якою уповноважила його розпоряджатися своїм зазначеним нерухомим майно, проте 15 січня 2018 року її відкликала.
Вважала, що під час укладення купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було порушено вимоги ч. 5 ст. 203 та ст. 655 ЦК України, що правочин не був направлений на реальне настання правових наслідків, що були обумовлені ним, оскільки а ні ОСОБА_4 , а ні ОСОБА_2 не передали їй кошти за продане нерухоме майно. Тому такий договір є недійсним.
Посилалася в позові на положення ст. 388, 391, 392 ЦК України щодо можливості захисту права власності на нерухоме майно шляхом його витребування у добросовісного набувача та визнання на нього права власності, якщо це право не визнається іншою особою, проте за висунутими вимогами, зокрема і до відповідачки ОСОБА_3 , просила визнати за нею право власності на нежитлові приміщення.
Рішенням суду від 27 жовтня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено повністю.

При постановленні рішення питання судових витрат вирішено не було, проте судом при проголошенні вступної та резолютивної частини рішення було призначено судове засідання з цього питання на 09 листопада 2020 року.

В призначений день та час на засідання сторони не з`явилися, але їх неявка не є перешкодою в розгляді питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В статті 141 ЦПК України передбачені положення щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Так, у ч. 1 даної статті визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому сплачений позивачкою при поданні позову судовий збір в сумі 3622 грн. 11 коп. (за майновою та немайновою вимогами), з врахуванням відмови в задоволенні позову, з відповідачів не стягуються.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга ціє ж статті).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

У частині четвертій статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположених свобод, зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України».

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Разом з поданим відзивом представником відповідачів ОСОБА_3 та

ОСОБА_2 був поданий попередній розрахунок судових витрат, а також на завершенні розгляду справи нею також було подано клопотання про стягнення з позивачки судових витрат в загальній сумі 22 200 грн., які складалися із витрат за проведення експертного дослідження ринкової вартості нерухомого об`єкта в сумі 7200 грн.,

здійсненого відповідачкою ОСОБА_3 , а також 15000 грн. її витрат на правничу допомогу.

Суд не вбачає підстав для стягнення з позивачки на користь відповідачки ОСОБА_3 витрат на проведення експертизи, оскільки під час розгляду справи не ставилося і не вирішувалося питання ринкової вартості придбаного нерухомого майна та відшкодування його вартості чи поліпшень.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З врахуванням відмови в задоволенні вимог судові витрати покладаються на позивача.

Згідно із документами на представництво відповідачки ОСОБА_3 її представницею є адвокат Рябець Г.Я., з якою був укладений договір на представництво від 14 грудня 2019 року. Окрім цього договору, адвокатом були також надані розрахунки витрат по цій справі: як у відзиві на позовну заяву, та і до клопотання про стягнення судових витрат від 15 жовтня 2020 року, а також акт виконаних робіт і документ про їх оплату. За домовленістю між сторонами година роботи адвоката оплачувалася в 1000 грн.

Суд вважає, що витрачені години адвоката в кількості 7 годин на опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, підготовку процесуальних документів та інші дії по підготовці по справі відповідає дійсно потраченому часу адвоката з врахуванням складності справи, складених процесуальних документів та їх об`єму.

Крім того в розрахунку визначено, що адвокатом потрачено 8 годин на участь у 8 судових засіданнях. Проте суд вбачає, що ця кількість є завищеною, оскільки з проведених загалом 9 засідань, 5 засідань були не тривалими - від 5 хв до 12 хв. Загалом час, витрачений представником відповідачки на участь в судових засіданнях, складає майже 4 год 30 хв.

Враховуючи об`єм та складність справи, обсяг виконаних робіт щодо підготовки до справи та складання процесуальних документів, тривалість розгляду справи судом та тривалість участі представника відповідача в судових засідання, та виходячи з критерію реальності адвокатських послуг, а також принципу співмірності та розумності їхньої вартості, суд приходить до висновку, що правомірний розмір понесених відповідачкою ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу загалом дорівнює 11000 грн. (7000 грн. - за роботу з матеріалами та підготовку до справи, 4000 грн. - за участь в судових засіданнях).

Тому, беручи до уваги встановлені обставини та вимоги закону суд вважає за необхідне постановити додаткове рішення, яким вирішити питання розподілу судових витрат, стягнувши із позивачки понесені відповідачкою ОСОБА_3 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11000 грн.

З врахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 270 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Постановити в справі додаткове рішення щодо судових витрат.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 11000 (одинадцять тисяч) гривень.

Сторони:

позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Додаткове рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя Р.В.Козаченко