Справа № 139/778/20
Провадження № 2/139/206/20
У Х В А Л А

(про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу)

26 листопада 2020 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді Тучинської Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Солоненко Богдана Миколайовича про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Мурованокуриловецького районного суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

16 листопада 2020 року у справі ухвалено судове рішення, яким позов задоволено повністю. Із тексту рішення суду вбачається, що у судових дебатах представник позивача заявив, що докази про розмір судових витрат на професійну правничу допомогу буде надано суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

16 листопада 2020 року, після закінчення судового розгляду справи, представник позивача адвокат Солоненко Богдан Миколайович подав до суду клопотання (а.с. 75-80) про приєднання до матеріалів справи доказів, які підтверджують понесені витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 3 900 гривень.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, але подали клопотання про розгляд питання про стягнення судових витрат без їх участі (а.с. 83, 85). Одночасно, відповідач подав відзив на вимогу про стягнення коштів на професійну правничу допомогу (а.с. 85), в якій цю частину позову визнав в сумі 1500 гривень.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд питання про стягнення судових витрат без участі сторін.

За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 користувалася правовою допомогою адвоката Солоненка Б.М. В підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 900 гривень представником позивача до суду надано наступні докази: договір про надання правової допомоги від 09 червня 2020 року (а.с. 37-41), додаток 1 до Договору з розрахунком вартості робіт (а.с. 76), додаток 2 до Договору акт виконаних робіт (а.с. 77-78), попередній розрахунок за надану правову допомогу (послуги адвоката) (а.с. 80). ОСОБА_1 оплатила вищенаведені послуги, що підтверджується довідкою про отримані від Клієнта кошти (отриманий гонорар) від 16 листопада 2020 року (а.с. 79).

Суд вважає подані позивачем докази понесених нею витрат на професійну правничу допомогу переконливими і достатніми для вирішення питання про їх відшкодування.

На вимогу позивача про розподіл судових витрат, зокрема, коштів на професійну правничу допомогу, відповідач ОСОБА_2 подав відзив (а.с. 85), у якому цю частину позовних вимог визнав лише в сумі 1500 гривень. Зокрема, відповідач вважає невиправданими розміри послуг адвоката за пошук та аналіз судової практики та за складання попереднього розрахунку суми гонорару, а також непідтвердженими його витрати на збір матеріалів для підготовки позовної заяви до суду та участь в засіданні 27 жовтня 2020 року.

Розглянувши питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини та Верховного Суду, суд вважає, що гонорар адвоката не є співрозмірним із категорією справи, її складністю та кількістю витраченого часу.

Так, виходячи з тлумачення статті 137 ЦПК України, до складу витрат на правничу допомогу включаються:

1)гонорар адвоката за представництво в суді;

2)інша правнича допомога, пов`язана зі справою, в тому числі: підготовка справи до розгляду, збір доказів тощо;

3)вартість послуг помічника адвоката.

Із договору про надання правової допомоги (а.с. 37-41) та ордеру (а.с. 42) слідує, що позивач звернулася за правовою допомогою до адвоката Солоненка Б.М. 09 червня 2020 року, надавши ксерокопії свого та відповідача паспортів, свідоцтва про шлюб, рішення суду про розірвання шлюбу, технічний паспорт на будинок. За зустріч з клієнтом, надання консультації, аналіз документів адвокату сплачено 300 гривень (а.с. 77), і такий розмір цієї частини правничої допомоги не оспорюється відповідачем, а тому суд прийшов до висновку, що він відповідає категорії та складності справи.

Відповідно до п. 2 Акту наданих послуг (а.с. 77), впродовж липня 2020 року адвокат ОСОБА_3 здійснював пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства з питань захисту права власності на нерухоме майно (житловий будинок), за що отримав від позивача 900 гривень. Відповідач заперечує цю частину гонорару адвоката тим, що категорія справ про розподіл майна подружжя є однією із найпоширеніших, новели в судові практиці щодо майна подружжя відсутні тривалий час, існує усталена судова практика. Суд повністю погоджується з позицією відповідача. Так, з тексту позовної заяви вбачається, що адвокатом при підготовці позову використані стандартні, незмінювані та однозначно трактовані для такої категорії справ положення Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України та Земельного кодексу України, а також позиції Верховного Суду понад дворічної давнини. Крім того, з врахуванням ціни позову та п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, даний позов міг бути віднесений до малозначних справ. За таких обставин, суд вважає, що в адвоката не було потреби у пошуку та аналізі судової практики, оскільки вона є однозначною та несуперечливою уже тривалий період.

У п. 3 Акту надання послуг (а.с. 77) зазначено, що адвокат у серпні місяці проводив збір матеріалів для підготовки позовної заяви, за що позивачем сплачено 600 гривень. Відповідач вважає такий розмір витрат недоведеним належними доказами. Із доданих з позовною заявою документів слідує, що, крім поданих ОСОБА_1 адвокату документів при зверненні за його послугами, адвокатом ще 09 червня 2020 року за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру отримано витяг з ДЗК про земельну ділянку (а.с. 32-34), через веб-сайт інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки (а.с. 35), 07 липня 2020 року витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 36), а 18 вересня 2020 року через відповідний веб-сайт інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності, інші речові права відповідача (а.с. 18-22). Таким чином, у серпні 2020 року адвокат Солоненко Б.М. жодних дій по збору матеріалів для підготовки позовної заяви не вчиняв, а тому в цій частині розмір його гонорару є недоведеним.

Частина гонорару адвоката в сумі 1200 гривень за складання позовної заяви відповідачем визнається.

Відповідачем заперечується як невиправдана сума 300 гривень, яку адвокат Солоненко Б.М. отримав у вересні від свого клієнта за складання попереднього розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу (п. 5 Акту наданих послуг). Суд також вважає таку дію адвоката такою, що не підлягає окремій оплаті, оскільки попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, є складовою позовної заяви, що передбачено у п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Участь адвоката Солоненка Б.М. в засіданні 27 жовтня 2020 року спростовується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 58) та заявою адвоката про проведення підготовчого засідання без його участі (а.с. 57). За таких обставин, оплата послуг адвоката за участь у судовому засіданні 27 жовтня 2020 року не ґрунтується на доказах його участі в судовому засіданні.

Таким чином, беззаперечно доведеними у цьому судовому засіданні, а також під час розгляду справи по суті 16 листопада 2020 року є витрати на професійну правничу допомогу у вигляді: зустріч з клієнтом, надання консультації, аналіз документів (300 гривень), складання позовної заяви до суду (1200 гривень), участь у судовому засіданні 16 листопада 2020 року (300 гривень), - на загальну суму 1800 гривень.

Судовим рішенням від 16 листопада 2020 року ухвалено про відповідальність відповідача, в тому числі і щодо відшкодування судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, в сумі 1800 (тисяча вісімсот) гривень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання її копії до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: _______________