справа № 2-2117/2010
провадження №4-с/489/50/20
УХВАЛА

23 листопада 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

за участю:

представника боржника ОСОБА_1 ,

представника стягувача Грицишина К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою в якій просить визнати неправомірними дії приватного виконавця з подання до ДП «СЕТАМ» заявки на реалізацію арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності відповідно до договору купівлі продажу від 22.01.1997; зобов`язати приватного виконавця відізвати заяву з ДП «СЕТАМ» на реалізацію вказаної арештованої квартири та не проводити її реалізацію до завершення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У скарзі вказано, що на виконанні приватного виконавця Куліченка Д.О. перебуває виконавче провадження за № 62188389 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2117/2010, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 28.08.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Форум» заборгованості в розмірі 38760,82 дол. США, пені у сумі 7810,89 дол. США, а також 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

23.09.2019 ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва замінено стягувача ПАТ «Банк «Форум» на ТОВ «ФК «Веста», яке на підставі протоколу загальних зборів № 06/08-2019 від 06.08.2019 перейменувано на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

07.08.2020 ОСОБА_2 отримав поштове відправлення від приватного виконавця Куліченка Д.О. з повідомленням від 04.08.2020 за № 4344 про результати оцінки майна.

Незважаючи на оскарження оцінки арештованого майна до суду, приватний виконавець здійснив передачу вищевказаної квартири на реалізацію до ДП «СЕТАМ», що підтверджується повідомленням отриманим ОСОБА_2 про проведення електронних торгів з реалізації квартири ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на те, що дії приватного виконавця суперечать вимогам статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ОСОБА_2 просив задовольнити вимоги скарги.

В судовому засіданні представник боржника - Кучерява Т.Ю. скаргу підтримала та просила задовольнити.

Представник стягувача ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» в задоволенні скарги просив відмовити з підстав наведених у письмових запереченнях. Вказав, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на арештоване нерухоме майно, так як квартира боржника була придбана не за кредитні кошти. Також вказав, що боржник лише зареєстрований, але не проживає в квартирі.

ДП «СЕТАМ» свого представника в судове засідання не направило. В наданих письмових поясненнях вказало, що при організації електронних торгів ДП «СЕТАМ» було повністю дотримано вимоги до їх проведення. Що стосується інформації, яка надається підприємству, то законодавством не передбачено перевірку змісту заявки на відповідність законодавства Організатором. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Від приватного виконавця Куліченка Д.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату через бажання особисто взяти участь у розгляді скарги, що є неможливим через запроваджений на території України карантин.

Представник боржника просила відмовити приватному виконавцю в задоволенні клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, так як приватний виконавець не позбавлений був можливості надати письмові заперечення на скаргу та приймати участь в судовому засіданні шляхом відеоконференції.

Представник стягувача вирішити клопотання приватного виконавця просив на розсуд суду.

Вислухавши думку присутніх учасників справи, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду скарги та вважає причину неявки приватного виконавця в судове засіданні неповажною.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України карантин, а 25.03.2020 Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ) на території України запроваджено режим надзвичайної ситуації та продовжено карантин до 24.04.2020, а в подальшому відповідними рішеннями КМУ запроваджено та продовжено адаптивний карантин до 31.12.2020.

При цьому, рішеннями КМУ в період адаптивного карантину дозволено діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів, а також регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні з відповідними обмеженнями.

Також, Радою суддів України 16.03.2020 з метою убезпечити населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19 рекомендовано встановити особливий режим роботи судів України та, зокрема, судам рекомендовано роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами; учасникам судових засідань рекомендовано подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами; утриматися від відвідування приміщення суду, особливо за наявності захворювання (слабкість, кашель, задуха, утруднення дихання, тощо).

Відповідно до Параграфу 23 рішення ЄСПЛ від 06.09.2007, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Тобто розуміння статті 6 Конвенції зводиться до того, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як слідує із клопотання приватного виконавця його неявка в судове засідання зумовлена запровадженим в Україні карантином. При цьому доказів погіршення самопочуття чи стану здоров`я, перебування на самоізоляції чи лікуванні в закладі охорони здоров`я, що може бути поважною причиною неявки в судове засідання приватний виконавець не надав. Також не надав заяви про організацію та проведення розгляду скарги в порядку відеоконференції. Не скористався і правом на подання заяви про розгляд справи за його відсутності, а також не надав письмових заперечень на скаргу.

Тому, враховуючи наведене та розумність строків розгляду скарги, суд вважає за можливе її розгляд здійснити за відсутності приватного виконавця та вирішити спір на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши присутній учасників справи та дослідивши матеріали скарги та цивільної справи, встановив наступне.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.06.2010 частково задоволено позов АКБ «Форум», та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача в особі Миколаївської філії заборгованість за кредитним договором в розмірі 38760,82 дол. США, що за курсом Національного Банку України еквівалентно 310 412,15 грн. та пеню в сумі 7810,89 грн., судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати сплачені на іформаційно-технічне забезпечення, у зв`язку з розглядом справи в сумі 120,00 грн., а всього 320 043,04 грн.; звернуто стягнення на майно ОСОБА_2 , а саме на однокімнатну квартиру, що розташована в АДРЕСА_2 загальною площею 37,7 кв.м., надавши АКБ «Форум» право продажу за договором купівлі-продажу будь-якій особі за найвищою запропонованою ціною. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

27.09.2010 Ленінським районним судом міста Миколаєва на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист № 2-2117/2010.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва було замінено стягувача у виконавчому листі №2-2117/2010 від 28.08.2018 з ПАТ «Банк Форум» на ТОВ «Фінансова компанія «Веста», яке протоколом загальних зборів товариства від 06.08.2018 було перейменовано в ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

На даний час на виконанні приватного виконавця Куліченка Д.О. перебуває виконавче провадження № 62188389 з примусового виконання дубліката вказаного виконавчого листа. Приватним виконавцем вчиняються дії щодо реалізації належної боржнику квартири АДРЕСА_1 .

На замовлення приватного виконавця ПП «Ажіо» було визначено ринкову вартість квартири боржника.

Оцінка нерухомого майна ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.10.2020 визнано неправомірними дій приватного виконавця Куліченка Д.О. щодо направлення повідомлення про результати оцінки квартири та підготовки майна до примусової реалізації шляхом проведення електронних торгів.

Як повідомила представник стягувача, незважаючи оскарження боржником оцінки майна та ухвалу суду, приватний виконавець передав квартиру на примусову реалізацію шляхом проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ». Також вказала, що приватним виконавцем не прийнято до уваги, що квартира, яка є єдиним нерухомим майном боржника, в якій він зареєстрований та проживає, не підлягає примусовій реалізації відповідно до встановленого законом мораторію.

При вирішенні скарги суд виходить з наступного.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону, інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Саме до цього зводиться правовий висновок, викладений в ухвалі суду Верховного Суду України від 01.04.2015 року у справі № 6-44756св14.

Згідно підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статті 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

З матеріалів скарги вбачається, що між АКБ «Форум» та ОСОБА_2 30.09.2008 було укладено кредитний договір № 18/08/02/10-RZv, відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2 цього Договору банк надав позичальнику кредит для погашення заборгованості у ВАТ «ВТБ Банку» у сумі 28689,16 дол.США та 10310,84 дол.США на споживчі цілі, строком до 29.01.2018.

Відповідно до пункту 2.1 вказаного кредитного договору забезпечення повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , який укладено між сторонами кредитного договору.

Представник стягувача також надав копію кредитного договору № 26.11-18/08-СК від 05.02.2008, укладеного між ВАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_2 , відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 13500,00 дол.США строком кредитування до 04.02.2011. Згідно пункту 2.5 цього Договору кредит надано позичальнику на особисті потреби.

Таким чином, з аналізу вказаних кредитних договорів та договору іпотеки вбачається, що кредитні кошти були надані ОСОБА_2 , як фізичній особі, в іноземній валюті та на споживчі цілі. Забезпеченням повернення кредиту є спірна квартира, яка, як підтверджується матеріалами скарги, належить боржнику на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.01.1997.

Із наведених у іпотечному договір характеристик квартири вбачається, що квартира є однокімнатною, загальною площею 37,7 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м.

Згідно доданих до скарги відповідей Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 05.06.2020 та 03.07.2020, які надано на приватному виконавцю Куліченку Д. О., станом на 03.06.2020 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованим за ідентифікаційним кодом боржника підтверджується, що у власності ОСОБА_2 знаходиться лише одна квартира під АДРЕСА_1 . Інше нерухоме майно відсутнє.

Таким чином, спірна квартира, площа якої не перевищує 140 кв.м. є єдиним помешканням ОСОБА_2 , за адресою якої він зареєстрований та, як пояснила його представник постійно проживає, що на думку останньої виключає можливість примусового відчуження квартири в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Із доданої до скарги інформації про виконавче провадження слідує, що раніше мало місце неодноразове відкриття виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_2 , але вони були завершені та виконавчий лист повертався державному виконавцю на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, зокрема через заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»).

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що на спірну квартиру, яка належить на праві власності скаржнику поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»), а отже в силу вимог цього Закону, на неї не може бути звернуто стягнення в примусовому порядку, до закінчення строку його дії.

За такого, дії приватного виконавця з передачі спірної квартири на примусову реалізацію є неправомірними, внаслідок чого скарга підлягає задоволенню.

Суд звертає увагу, що установлений вищевказаним Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Вказане відповідає, позиції Верховного Суду України, наведній у постанові від 02.03.2016 у справі № 6-1356цс15.

Доводи представника стягувача, що наведений вище Закон поширюється виключно на нерухоме майно, яке було придбано за рахунок отриманих кредитних коштів, суд вважає помилковими через невірне тлумачення підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Суд відхиляє доводи представника стягувача, що за адресою спірної квартири боржник лише зареєстрований, але в ній не проживає, оскільки такі доводи непідтверджені жодними доказами, зокрема, наявності у боржника іншого жилавого приміщення та проживання в ньому.

Керуючись ст. ст. 255, 259, 447-451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірними дії приватного виконавця Куліченка Дмитра Олександровича щодо подання заявки на реалізацію арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.1997.

Зобов`язати приватного виконавця Куліченка Дмитра Олександровича відкликати заявку з ДП «СЕТАМ» на реалізацію арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.1997, та не проводити реалізацію вказаної квартири до завершення мораторію згідно Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 25.11.2020.

Суддя І.В.Коваленко