У Х В А Л А

23 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 316/245/17

провадження № 61-15760ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 08 вересня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (далі - ПАТ «Сбербанк», банк), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (далі - ТОВ «Росвен Інвест Україна»)звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обгрунтований тим, що 20 липня 2015 року між ПАТ «Сбербанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 47219-ФО/2015/64, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 47 594,14 грн, а позичальник зобов`язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, використовувати його за цільовим призначенням, виконати інші умови кредитного договору і своєчасно повернути кредит та сплатити нараховані проценти у порядку, передбаченому графіком, кінцевий термін повернення кредиту - 19 липня 2020 року.

Оскільки ОСОБА_1 несвоєчасно виконував зобов`язання, утворилася заборгованість зі сплати за кредитом, банк неодноразово звертався з проханням до позичальника сплатити прострочену заборгованість з основного боргу та нарахованих процентів відповідно до умов договору, що підтверджується повідомленням-вимогою від 29 грудня 2016 року.

Станом на 03 лютого 2017 року загальна заборгованість за кредитним договором № 47219-ФО/2015/64 становить 98 867,38 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 46 330,08 грн, процентів за користування кредитом - 19 206,82 грн, пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 25 218,76 грн, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 7 751,72 грн, штраф за прострочення зі сплати основної суми кредиту - 360,00 грн.

21 червня 2013 року між позивачем та відповідачем укладений договір № 3651/980 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з лімітом кредитної лінії та випуском платіжної картки в рамках договору щодо банківського обслуговування, відповідно до якого банк відкрив картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України, видав відповідачу кредитну картку та встановив кредитний ліміт у розмірі 250 000,00 грн.

Оскільки відповідач не виконував умови договору № 3651/980, станом на 03 лютого 2017 року, утворилась заборгованість у розмірі 12 421,56 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом - 5 849,31 грн, проценти за користування кредитом - 4 415,28 грн, пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 1 498,33 грн, пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 658,64 грн.

ПАТ «Сбербанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 20 липня 2015 року № 47219-ФО/2015/64 у розмірі 98 867,38 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 46 330,08 грн, процентів за користування кредитом - 19 206,82 грн, пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 25 218,76 грн, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 7 751,72 грн, штрафу за прострочення сплати основної суми кредиту - 360,00 грн; за договором від 19 грудня 2012 року № 3651/980 у розмірі 12 421,56 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 5 849,31 грн, процентів за користування кредитом - 4 415,28 грн, пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 1 498,33 грн, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 658,64 грн.

Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором від 20 липня 2015 року № 47219-ФО/2015/64 у розмірі 98 867,38 грн; заборгованість за кредитним договором від 21 червня 2013 року № 3651/980 у розмірі 12 421,56 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольнивши позов, виходив з його обґрунтованості.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 08 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором від 20 липня 2015 року № 47219-ФО/2015/64 у розмірі 98 507,38 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 46 330,08 грн, процентів за користування кредитом - 19 206,82 грн, пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 25 218,76 грн, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 7 751,72 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2012 року № 3651/980 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з лімітом кредитної лінії та випуском платіжної картки в рамках договору щодо банківського обслуговування за тілом кредиту у розмірі 5 849,31 грн В іншій частині позов залишено без задоволення.

Щодо вимог про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 19 206,82 грн за кредитним договором від 20 липня 2015 року № 47219-ФО/2015/64, суд апеляційної інстанції зазначив таке.

ОСОБА_1 умови кредитного договору № 47219-ФО/2015/64 належним чином не виконував, згідно з розрахунком заборгованості, наданим банком, утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 46 330,08 грн, що підтверджується випискою із особового рахунку. Заборгованість за тілом цього кредитного договору відповідач не спростував, доказів щодо погашення заборгованості не надав.

Розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом, який спростований відповідачем, здійснений станом на 03 лютого 2017 року, тобто в межах зміненого строку кредитування, тому позов в частині стягнення процентів за кредитним договором від 20 липня 2015 року № 47219-ФО/2015/64 у розмірі 19 206,82 грн є обґрунтованим.

Щодо стягнення пені за кредитним договором від 20 липня 2015 року № 47219-ФО/2015/64, апеляційний суд дійшов до такого висновку.

Нарахування пені за період з 22 грудня 2015 року до 03 лютого 2017 року відповідає умовам кредитного договору, оскільки здійснено у межах збільшеної за письмовою домовленістю сторін позовної давності.

Щодо стягнення штрафу за кредитним договором від 20 липня 2015 року № 47219-ФО/2015/64, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_2 активно користувався кредитними грошовими коштами, в тому числі здійснював платежі на повернення кредитних коштів. Відповідач не спростував розрахунок заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 849, 31 грн.

Оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку банку не повернено, то позивач може вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 5 849,31 грн.

Право банку нараховувати передбачені договором № 3651/980 проценти, пеню припинилося зі спливом визначеного договором строку кредитування - 19 грудня 2014 року.

Отже, за кредитним договором від 19 грудня 2012 року № 3651/980 з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 849,31 грн, позовні вимоги про стягнення пені за цим договором є необґрунтованими.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 08 вересня 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 111 288,94 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн*100=210 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

У касаційній скарзі заявника немає посилання на зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, як і на докази на їх підтвердження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана заявником постанова Запорізького апеляційного суду від 08 вересня 2020 року постановлена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 08 вересня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко