КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 752/575/20
Головуючий у першій інстанції - Хоменко В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 7000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 7000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 05 травня 2017 року між нею та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб, котрий рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2019 року було розірвано. Від даного шлюбу мають двох дітей - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та знаходяться повністю на її утриманні.

В позовній заяві ОСОБА_3 зазначала, що самостійно оплачує орендовану квартиру, витрати на яку, разом з комунальними послугами, щомісячно складають 12 000 грн, а у зв`язку з відсутністю альтернативного державного закладу у близькій доступності до місця проживання дітей самостійно сплачує вартість дитячого садочку, що складає 7 500 грн на місяць, несе витрати на харчування, одяг, дозвілля дітей, що за два місяця склало 28 996 грн. Крім того, донька відвідує додаткові гуртки, захоплюється спортом. До того ж, діти потребують витрат на придбання сезонного одягу, а витрати на зимовий одяг склали 10 000 грн.

Позивач зазначає, що відповідач взагалі не надає матеріальної допомоги, домовленості щодо надання допомоги на утримання дітей між ними також не досягнуто.

Вказувала, що відповідач, який є здоровою, працездатною особою, не має на утриманні інших осіб, має мінливий, однак, високий дохід, є лікарем-стоматологом, має власну стоматологічну клініку, здійснює підприємницьку діяльність, має нерухоме майно у місті Києві, використовує для власних потреб два дорого вартісних транспортні засоби марки INFINITI та KIA SPORTAGE, часто відпочиває та подорожує за межами України, відвідує дороговартісні курорти, що свідчить про його високий майновий стан, в той час як вона перебуває у скрутному матеріальному становищі. Тому, змушена звернутись до суду із вказаним позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 000 грн щомісячно, починаючи з 13 січня 2020 року до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5 000 грн щомісячно, починаючи з 13 січня 2020 року до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що сторони фактично припинили спільно проживати у квітні 2019 року. Тобто, всі поїздки, які відбувалися у період 2018 року та 2019 року проходили разом із сім`єю, за спільні кошти подружжя.

Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_3 не зазначає про те, що матір скаржника має постійне місце проживання в Іспанії та завжди приймала їх у себе в гостях. Вказано, що матір скаржника також допомагає сину матеріально для відновлення стоматологічної практики після того, як скаржник залишив спільний бізнес позивачу. Вказано, що ОСОБА_1 доволі часто відвідує матір й остання платить за квитки та проживання.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не було встановлено, які цілі мали всі ті поїздки за кордон, за чий рахунок вони відбувались та в який період, оскільки в той період сторони спільно проживали та вели спільний побут та господарство, мали спільний бізнес. На думку апелянта сам по собі факт перетину кордону не свідчить про його матеріальне становище.

ОСОБА_1 також вважає, що наявність в нього в минулому двох автомобілів також не може вказувати на його матеріальне становище, оскільки вказані автомобілі були продані, зокрема, одна з них в період шлюбу, кошти за яку в своїй частці отримала й позивач, а друга використовувалась для пересування.

В апеляційній скарзі також зазначено, що стягуючи з відповідача аліменти на двох дітей у загальному розмірі 10 000 грн на місяць та припускаючи, що позивачка по справі теж буде витрачати вказану суму коштів на дітей, що в загальному становитиме 20 000 грн на місяць, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факту того, що остання дійсно витрачає вказану суму коштів на дітей кожного місяця.

ОСОБА_1 вказує, що ним визнаються позовні вимоги у розмірі 6 000 грн на місяць на двох дітей, тобто по 3 000 грн на кожну дитину, що є обґрунтованою та збалансованою сумою для двох батьків.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

25 вересня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_3 , відповідно до якого вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував своє рішення тим, що заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох дітей у розмірі 7 000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, позивачем не було зазначено доказів в розрізі положень статей 76-81 ЦПК України щодо матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, наявності в останнього грошових коштів, підтвердження необхідності саме вказаного розміру аліментів для забезпечення належного розвитку та рівня життя дітей. Судом першої інстанції вказано, що поїздки відповідача протягом 2018-2019 років за кордон та наявність у нього в минулому транспортних засобів не є на думку суду беззаперечним доказом можливості останнього сплачувати аліменти саме у розмірі 7 000 грн на кожну дитину. Проте, суд критично оцінив позицію відповідача щодо його недостатнього рівня майнового забезпечення, оскільки наведене в рішенні свідчить про протилежне. Таким чином, районний суд дійшов висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13 січня 2020 року і до їх повноліття.

Апеляційний суд не може погодитися в повній мірі із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що учасники по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2019 року (а.с.19-21).

З копії свідоцтв про народження № НОМЕР_1 від 08 січня 2015 року та № НОМЕР_2 від 10 травня 2018 року сторони у справі є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17-18).

Відповідно до договору найму житлового приміщення (квартири) №540/18 від 21 березня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 орендує квартиру за адресою АДРЕСА_1 . У вказаному договорі також зазначено, що квартира передається в найм для проживання наймача ОСОБА_3 та її двох дітей. Місячна ставка орендної плати визначена за згодою сторін та складає щомісячно 9 000 грн (а.с.32-34).

Факт проживання спільних дітей з матір`ю відповідачем не заперечується та не було спростовано в суді першої інстанції.

Відповідно до договору про надання освітніх послуг від 05 липня 2019 року, укладеного ОСОБА_3 (замовник) та ТОВ «Навчально-виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад - спеціалізована загальноосвітня школа І ступеня - гімназія «Софія» (виконавець), ОСОБА_3 сплачує 7500 грн за надання освітніх послуг (а.с.35- 40).

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до положень статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Частиною 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.

Так, матеріалами справи підтверджено, що судом першої інстанції було здійснено запит до Державної податкової служби України щодо надання інформації про отриманні доходи ОСОБА_1 за останній рік. Відповідно до наданої відповіді ДПС України ГУ ДПС у м. Києві від 15 червня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває з 22 квітня 2019 року на обліку в ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДПС у м. Києві, як фізична особа-підприємець. Також вказано, що згідно поданої ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДПС у м. Києві податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2019 рік відображено дохід у сумі 157 040 грн (а.с.105-107).

Крім того, відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 29 травня 2020 року зазначено, що станом на 21 травня 2020 року за громадянином ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані. Додатково проінформовано, що за вказаним громадянином у період часу з 11 липня 2018 року по 20 лютого 2019 року було зареєстровано автомобіль INFINITI FX30Dдержавний номерний знак НОМЕР_3 , а також у період часу з 29 листопада 2019 року по 04 грудня 2019 року у власності перебував транспортний засіб KIA SPORTAGE державний номерний знак НОМЕР_4 (а.с.101).

Відповідно до листа Державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації від 26 травня 2020 року, зазначено, що ОСОБА_1 неодноразово, в період часу з 02 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року, здійснював перетин державного кордону України (а.с.103).

Так, із поданої позовної заяви вбачається. що ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі по 7 000 грн на кожну дитину. Разом з тим, ОСОБА_1 визнає позовні вимоги частково та згоден на стягнення аліментів у розмірі 3 000 грн на кожну дитину, тобто загалом 6 000 грн на місяць на обох дітей.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання спільних дітей.

Разом з тим, апеляційний суд доходить висновку, що позивачка по справі належними та допустимими доказами не довела матеріальну спроможність відповідача по справі сплачувати аліменти у заявленому розмірі 7 000 грн. Крім того, присуджуючи стягнення аліментів у розмірі 5 000 грн, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення їх у вказаному розмірі, оскільки матеріалами справи підтверджено, що дохід ОСОБА_1 за 2019 рік становить 157 040 грн. Доказів щодо наявності у відповідача інших видів доходу позивачем суду не надано.

Апеляційний суд також критично оцінює інформацію щодо перетину кордону ОСОБА_1 в період 2018-2019 років як доказ наявності інших доходів, оскільки вказані поїздки були здійснені під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Крім того, на момент звернення позивача із позовом до суду відповідач по справі вже не мав у приватній власності автомобілів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку по суті спору щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання спільних дітей, проте не в повній мірі врахував розмір доходів ОСОБА_1 й його матеріальну спроможність сплачувати аліменти у вказаних вище розмірах.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру аліментів, які необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання двох дітей. Так, враховуючи розмір річного доходу відповідача на рівні 157 040 грн. в рік, присудження аліментів в розмірі 3000 грн. щомісячно на кожну дитину буде відповідати матеріальному стану відповідача та не буде менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час вирішення спору, та відповідати положенням ч.2 ст. 182 СК України.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року в частині розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з 13 січня 2020 року до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3 000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 січня 2020 року до повноліття дитини.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв