ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року

м.Суми

Справа №950/1102/20

Номер провадження 22-ц/816/2323/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 22 вересня 2020 року в складі судді Бакланова Р.В., ухваленого в м. Лебедин, повний текст судового рішення виготовлено 25 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати протиправними дії цього лікаря - психіатра Лебединської ЦРЛ щодо розголошення конфіденційної медичної інформації про нього в листі Лебединської ЦРЛ № 708 від 22.05.2013 р. невстановленому колу осіб та нотаріусу Жураховському Д.В . Припинити розповсюдження цим лікарем - психіатром інформації про стан його здоров`я, окрім випадків, чітко визначених законом.

Свої вимоги мотивував тим, що 25.04.2013 року нотаріус Жураховський Д.В. без його відома та згоди звернувся із запитом до Лебединської ЦРЛ про надання конфіденційної медичної інформації про нього, а саме довідки про його психічний стан. На вказаний запит відповідачем було надано відповідь листом від №708 від 22.05.2013 року, чим поширено конфіденційну медичну інформацію про позивача іншим лікарям Лебединської ЦРЛ та нотаріусу, який незаконно отримавши її зберігає в матеріалах спадкової справи. Зазначає, що в зазначеному листі відповідач вказав, що позивач страждає на психічний розлад, періодично звертається до лікаря - психіатра. Питання щодо здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, не є компетенцією лікаря - психіатра та вирішується судово - психіатричною експертизою, а тому рекомендовано нотаріусу провести відносно нього судово - психіатричну експертизу. Зазначені запит та лист - відповідь медичної установи, на даний час зберігається у спадковій справі № 79/2012. Вказує, що на підставі ухвали слідчого судді Лебединським відділом поліції 03.11.2014 року відкрито кримінальне провадження по факту втручання в його особисте життя. Зазначає, що поширення відповідачем даних щодо стану його психічного здоров`я у такій формі та в контексті, в якому вони були використані нотаріусом було правомірним, мета їх обробки не була виправданою, враховуючи, що ці дані стосуються подій 2009-2011 років, інформація розголошена нотаріусу відноситься до лікарської таємниці.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 22 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в цивільній справі № 950/1102/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи Лебединської ЦРЛ імені лікаря К.О. Зільберника Сумської області суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що надання Лебединською ЦРЛ відповіді на запит нотаріуса про психічний стан позивача є одним з виняткових випадків поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, що передбачені чинним законодавством, зокрема ст. 11 Закону України «Про інформацію», ст. 44,46 Закону України «Про нотаріат», ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу», в інтересах захисту прав людини, тому вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача, лікаря Лебединської ЦРЛ щодо незаконного поширення конфіденційної медичної інформації про нього у листі ЦРЛ № 708 від 22.05.2013 року та про зобов`язання відповідача відізвати від нотаріуса Жураховського Д.В. та знищити лист ЦРЛ № 708 від 22 травня 2013 року не були задоволені. Оскільки обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, то суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для відмови у їх задоволенні.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано тієї обставини, що в цивільній справі № 950/1102/20 відповідачем є Лебединська ЦРЛ, а в справі, що розглядається - лікар психіатр ОСОБА_2 , правомірність поширення інформації яким, судами у справі № 950/1102/20 не перевірялася. З огляду на це, суд першої інстанції повинен був встановлювати обставини справи на загальних підставах, оскільки ОСОБА_2 не приймав участі при розгляді цивільної справи № 950/1102/20. Вказує, що судом не було застосовано правові позиції Верховного Суду від 04.12.2019 року по справі № 760/8719/17, норми Конституції України, двох рішень Конституційного Суду України та рішення ЄСПЛ. Зазначає, що суд не надав правової оцінки діям відповідача в частині поширення конфіденційної інформації.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Позивач в судовому засіданні апеляційну свою скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити.

В судовому засіданні сторонами визнано, що позивач проходив лікування у лікаря ОСОБА_2 і в лікарні зберігається його амбулаторна картка.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.04.2013 року приватним нотаріусом Лебединського районного нотаріального округу Сумської області Жураховським Д.В. зроблено запит до Лебединської центральної районної лікарні. У вказаному запиті приватний нотаріус Журавський Д.В. просив надати йому довідку про психічний стан відповідача ОСОБА_1 , який звернувся до нього за вчиненням нотаріальної дії. (а.с. 4).

Листом від 22.05.2013 року № 708 Комунальна установа Лебединська центральна районна лікарня імені лікаря К.О. Зільберника надала відповідь приватному нотаріусу Жураховському Д.В. за підписом в.о. головного лікаря цієї лікарні, про те, що ОСОБА_1 страждає на психічний розлад, періодично звертається до лікаря - психіатра. Питання щодо здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, вирішується судово-психіатричною експертизою і не є компетенцією лікаря - психіатра. (а.с.5).

Листом від 21.04.2015 року № 05-10/139 Головне територіальне управління юстиції у Сумській області повідомило приватного нотаріуса Жураховського Д.В. про те, що ним не було дотримано вимог ст. 21 Закону України «Про інформацію» при наданні конфіденційної інформації посадовій особі органів УМВС України у Сумській області що міститься в матеріалах спадкової справи померлої ОСОБА_4 (а.с.7).

Листом управління охорони здоров`я від 05.06.2014 року № 0123/2/1045 позивачу було повідомлено про те, що надання інформації на запит приватного нотаріуса Жураховського Д.В. про його стан здоров`я виконуючим обов`язки головного лікаря Лебединської центральної районної лікарні Іваненко Г.М. та підготовленої лікарем - психіатром ОСОБА_2 здійснено з порушенням ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу», а тому він має право оскаржити вказані дії в судовому порядку. (а.с. 8).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції послався на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 18.07.2016 року, прийняте по цивільній справі № 950/1102/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи Лебединська центральна районна лікарня імені лікаря К.О. Зільберника, Сумської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, хоча фактично вказаний спір було вирішено рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 18.07.2016 року, прийнятим по цивільній справі № 580/295/16-ц, що було підтверджено у судовому засіданні позивачем.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що у справі № 580/295/16-ц відповідач ОСОБА_2 участі, в якості сторони по справі не приймав, а обставини справи стосувалися правомірності дій саме Комунальної установи Лебединська центральна районна лікарня імені лікаря К.О. Зільберника, де працює лікарем - психіатром Рева В.М.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що обставини встановлені по цивільній справі №580/295/16-ц відносно вчинених дій Комунальною установою Лебединська центральна районна лікарня імені лікаря К.О. Зільберника є преюдиційними для розгляду даної цивільної справи відносно правомірності дій відповідача ОСОБА_2 .

Дійсно, вже були предметом судового розгляду вимоги позивача до медичної установи - Комунальної установи Лебединської центральної районної лікарні ім. лікаря К.О.Зільберника з приводу розповсюдження цією медичною установою інформації про його стан здоров`я.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 18.072016р. відмовлено визнати дії даної медичної установи незаконними щодо поширення конфіденційної медичної інформації про стан здоров`я позивача, відізвати від нотаріуса Жураховського Д.В. і знищити надісланий лікарнею лист від 22.01.2015р. за №708. Дане рішення місцевого суду після перегляду апеляційним судом Сумської області 23.08.2016р. залишено без змін.

Відповідач лікар-психіатор Рева В.М. не був учасником розгляду справи №580/295/16-ц.

Разом з цим, відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію» інформацією про фізичну особу (персональні дані) є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована;

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» розпорядником персональних даних є фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця.

Володільцем персональних даних є фізична або юридична особа, яка визначає мету обробки персональних даних, встановлює склад цих даних та процедури їх обробки, якщо інше не визначено законом;

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків. Ці працівники зобов`язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов`язання чинне після припинення ними діяльності, пов`язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу» медичні працівники, інші фахівці, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, та особи, яким у зв`язку з навчанням або виконанням професійних, службових, громадських чи інших обов`язків стало відомо про наявність у особи психічного розладу, про факти звернення за психіатричною допомогою та лікування у закладі з надання психіатричної допомоги чи про перебування у закладі соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, або спеціальному навчальному закладі, а також інші відомості про стан психічного здоров`я особи, її приватне життя, не можуть розголошувати ці відомості, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті.

З аналізу вищевказаних норм права вбачається, що володільцем та розпорядником поширених відносно відповідача конфіденційних відомостей виступає не тільки Комунальна установа Лебединська центральна районна лікаря імені лікаря К.О. Зільберника, а і її робітник фізична особа, у даному випадку відповідач, як лікар, якому інформація про стан здоров`я ОСОБА_1 стала відома під час проходження у нього лікування.

Колегія апеляційного суду визнає, що дійсно відповідач в силу своїх професійних обов`язків, як лікар - психіатр мав доступ до конфіденційної медичної інформації відносно стану здоров`я позивача і належить до фізичної особи, яка у разі розповсюдження нею конфіденціальної інформації несе відповідальність передбачену законодавством.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідь на запит приватного нотаріуса Лебединського районного нотаріального округу Сумської області Жураховського Д.В. від 25.04.2013 року було надано саме Комунальною установою Лебединська центральна районна лікаря імені лікаря К.О. Зільберника, Сумської області, як розпорядником персональних даних в розумінні ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», листом від 22.05.2013 року № 708, а не відповідачем по справі ОСОБА_2 , який зазначений лише особою, яка підготувала таку інформації в.о. головного лікаря, що в розумінні наведених вище законодавчих актів не є розповсюдженням інформації про стан здоров`я ОСОБА_1 яка міститься в його амбулаторній картці, яка зберігається в реєстратурі лікарні.

У зв`язку з викладеним колегія суддів відхиляє доводи позивача, що викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що відповідачем було розголошено конфіденційну медичну інформацію про нього іншим медичним працівникам лікарні з огляду на те, що як встановлено в судовому засіданні, позивач проходив лікування в Комунальній установі Лебединська центральна районна лікарня імені лікаря К.О. Зільберника та лікувався у відповідача, проте вся медична документація відносно позивача зберігається в самій лікарні, та є доступною для інших медичних працівників, що надавали позивачу медичну допомогу, оскільки, відповідно до п.1 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу» допускається передача відомостей про стан психічного здоров`я особи та надання їй психіатричної допомоги без згоди особи або без згоди її законного представника для організації надання особі, яка страждає на тяжкий психічний розлад, психіатричної допомоги.

Відповідно до п.8 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу» документи, що містять відомості про стан психічного здоров`я особи та надання їй психіатричної допомоги, повинні зберігатися з додержанням умов, що гарантують конфіденційність цих відомостей. Вилучення оригіналів цих документів та їх копіювання може здійснюватися лише у випадках, встановлених законом. Будь - яких доказів того, що саме на відповідача покладено обов`язки з її зберігання медичної документації відносно позивача, останнім до суду надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме відповідачем не було поширено конфіденційну медичну інформацію про стан здоров`я позивача невстановленому колу осіб.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії за викладених в даній постанові підстав.

За правилами встановленими ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення доводів апеляційної скарги щодо не преюдиційності обставин встановлених рішенням у справі № 580/295/16, а останнього звільнено від сплати судового збору за ухвалою апеляційного суду, колегія суддів вважає за необхідне віднести понесені судові витрати за рахунок держави, а компенсацію витрат, а саме: компенсацію за відрив від звичайних занять, оплату проїзду до місця судового розгляду справи, віднести на рахунок позивача, оскільки, незважаючи на зміну оскаржуваного рішення, позивачу відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 22 вересня 2020 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 27 листопада 2020 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко