Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/976/20
Провадження № 2/935/436/20
РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2020 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Пасічного Т.З.

при секретарі судових засідань Сьомак Л.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Юнівес» про відшкодування шкоди, -

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 01.01.2017р. відбулася ДТП за участю транспортного засобу автомобіля ВАЗ 2121 з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу ВАЗ 21063 з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який перевозив на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_1 , на задньому сидінні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Внаслідок ДТП водій та пасажири автомобіля ВАЗ 21063 отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. ОСОБА_1 отримав закриту черепну-мозкову травму, рани на обличчі, рани в ділянці нижніх кінцівок, вивих головки лівої стегнової кістки, розрив селезінки, печінки, котрі ускладнилися гострою крововтратою та комбінованим шоком, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 03.05.2018р. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даної ДТП. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 11.07.2018р. вирок Коростишівського районного суду Житомирської області щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Виключено з мотивувальної частини вироку висновки суду про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України щодо ОСОБА_6 , якому спричинено легкі тілесні ушкодження та ОСОБА_4 , якій спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. В решті вирок залишено без змін. Внаслідок травм, отриманих у дорожньо-транспортній пригоді, позивач неодноразово проходив лікування, на даний час йому встановлено ІІІ групу інвалідності. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 2121, з номерним знаком НОМЕР_1 , ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес», поліс №АК37062. Позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування, до якої додав усі необхідні документи, однак відповідач не здійснив виплати страхового відшкодування всупереч вимогам ст.23, 24, 25, 26, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не відшкодував заподіяну позивачу шкоду, тому позивач просить стягнути її в судовому порядку. Крім того, на підставі ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача пеню за весь період прострочення виплати страхового відшкодування, інфляційні втрати та три відсотки річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки на ОСОБА_2 як особу, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом, та який скоїв наїзд на позивача, внаслідок чого позивач отримав тілесні ушкодження, ст.1166, 1187, 1195 ЦК України покладено обов`язок відшкодувати завдану позивачу шкоду, разом з тим цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована відповідачем, останній зобов`язаний був виплатити позивачу страхове відшкодування. Тому представник позивача просить суд задовольнити позов, стягнути з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 2346 грн. відшкодування шкоди по тимчасовій непрацездатності, стягнути 38400 грн. шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, 2037 грн. моральної шкоди, пеню в розмірі 6049,40 грн., інфляційні втрати в розмірі 213,01 грн., 3% річних - 703 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 15.06.2020 року розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що представником позивача не надано документів, які підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася з вини водія забезпеченого автомобіля 01.01.2017р. та встановленням інвалідності ОСОБА_1 . Позивачу встановлено групу інвалідності, причиною якої є «загальне захворювання».

У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

01.01.2017р. відбулася ДТП за участі транспортного засобу автомобіля ВАЗ 2121 з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу ВАЗ 21063 з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який перевозив на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_1 , на задньому сидінні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Внаслідок ДТП водій та пасажири автомобіля ВАЗ 21063 отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, ОСОБА_1 отримав закриту черепну-мозкову травму, рани на обличчі, рани в ділянці нижніх кінцівок, вивих головки лівої стегнової кістки, розрив селезінки, печінки, котрі ускладнилися гострою крововтратою та комбінованим шоком, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 03.05.2018р. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даної ДТП та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 11.07.2018р. вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 03.05.2018р. щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Виключено з мотивувальної частини вироку висновки суду про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України щодо ОСОБА_6 , якому спричинено легкі тілесні ушкодження та ОСОБА_4 , якій спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. В решті вирок залишено без змін. Внаслідок травм, отриманих 01.01.2017р. у дорожньо-транспортній пригоді позивач з 01.01.2017р. по 23.01.2017р. перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Коростишівська ЦРЛ ім.Д.І.Потєхіна», що підтверджується копією довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді. В подальшому ОСОБА_1 з 28.02.2019р. по 11.03.2020р. було встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується відповіддю Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи Житомирської обласної ради від 24.06.2019р. №179 та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 530174.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення ч.6 ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 03.05.2018р. та ухвали апеляційного суду Житомирської області, відповідно до яких ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була забезпечена ПрАТ «СК «Юнівес», визнано винним у вчиненні даної ДТП, що не підлягає доказуванню, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві.

Судом встановлено, що представником позивача направлено ПрАТ «СК «Юнівес» заяву на виплату страхового відшкодування, що підтверджується описом вкладення у цінний лист ПАТ "Укрпошта", проте відповідач не здійснив виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) та не прийняв рішення про здійснення або відмову у здійсненні такого відшкодування.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, а також ст.20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно зі ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до ст.25 Закону, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановлено чинним законодавством. Станом на дату ДТП потерпілий ОСОБА_1 не був офіційно працевлаштований. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати установлений у місячному розмірі: з 1 січня 3200 грн. Період тимчасової непрацездатності становить 22 день, тому відшкодуванню шкоди по тимчасовій непрацездатності підлягає 22 (3200х1/30= 2346 грн.).

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

На дату страхового випадку мінімальний розмір заробітної плати становив 3200 грн. Оскільки, ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності, то відповідач зобов`язаний відшкодувати 32х12=38400 грн. шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності.

При цьому, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на ту обставину, що представником позивача не надано документів, які підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 01.01.2017р., та встановленням інвалідності ОСОБА_1 зокрема акт огляду медико-соціальної експертної комісії та/або протокол засідання комісії, оскільки, як встановлено судом, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності саме внаслідок травм, отриманих в ДТП 01.01.2017р., недійсною не визнавалася, не скасовувалась, у зв`язку з чим це не впливає на обов`язок відповідача відшкодувати шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім цього, відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Оскільки судом встановлено, що відповідач не виплатив позивачу шкоду, заподіяну здоров`ю, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню і моральна шкода у розмірі 5 відсотків не виплаченої страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що в сумі становить 5%(38400+2346)=2037 грн.

Крім цього, відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Пакет документів відповідач отримав 11.07.2019р. та в строк до 09.10.2019р. відповідач повинен був виплатити його позивачу.

Відповідно до ч.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відшкодування шкоди позивачу не виплачено, то за період з 10.10.2019р. по 27.04.2020р. відповідач повинен сплатити пеню в розмірі 6049,40 грн., інфляційні втрати в розмірі 213,01 грн. та 3% річних в розмірі 703 грн., що нараховані на суму страхового відшкодування шкоди в розмірі 42783 грн.

Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і підтверджені поданими представником позивача доказами судові витрати, що становлять 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.12, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», юридична адреса: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська,72, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , 2346 (дві тисячі триста сорок шість) гривень відшкодування шкоди по тимчасовій непрацездатності, 38400 (тридцять вісім тисяч чотириста) гривень шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, 2037 (дві тисячі тридцять сім) гривень моральної шкоди, пеню в розмірі 6049 (шість тисяч сорок дев`ять) гривень 40 копійок, інфляційні втрати в розмірі 213 (двісті тринадцять) гривень 01 копійка, 3 відсотки річних в розмірі 703 (сімсот три) гривні та 10000 (десять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» в дохід держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Повне судове рішення складено 25.11.2020 р.

Суддя Т.З.Пасічний