Номер провадження: 22-ц/813/3619/20
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року у складі судді Плавича І.В.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 07.04.2017 за адресою: м. Одеса, вул. Белінського, 13, відбулось ДТП за участю автомобіля марки «Hyundai Getz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , а також автомобілю марки «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яке призвело до заподіяння механічних пошкоджень автомобіля ОСОБА_1 та заподіяно їй моральну шкоду. Позивач вказувала, що в результаті розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З урахуванням викладеного, позивач, уточнивши свої вимоги, просив суд зобов`язати відповідача відшкодовувати заподіяну шкоду, а саме стягнути на її користь: 1) збитки, що дорівнюють різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 19778,84 грн, 2) суму витрат за проведення автотоварознавчого дослідження з визначення майнової шкоди в розмірі 1500,00 грн, 3) моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн, 4) судові витрати у розмірі 640,00 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.11.2017 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - ПАТ «СК «Країна».

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.2018 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з відповідача суму збитків, що дорівнюють різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, в розмірі 19 778,79 грн; суму компенсації моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн; судові витрати в розмірі 640,00 грн та суму судових витрат, понесених у зв`язку із проведенням автотоварознавчої експертизи, в розмірі 1500,00 грн; в задоволенні інших вимог про відшкодування шкоди відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем був наданий висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту і матеріального збитку від 16.05.2016, на підставі якого сума матеріальних збитків становила 40170,43 грн (потім збільшена до 43606,01 грн), а з іншого боку, в матеріалах справи присутня заява щодо погодження розміру страхового відшкодування від 15.06.2017, що була подана позивачем до ПАТ «СК «Країна», де було зазначено суму до відшкодування 23827,22 грн, тобто тим самим було досягнуто згоди про розмір та спосіб страхового відшкодування внаслідок ДТП. На момент подання позивачем наведеної заяви, вже існував висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту і матеріального збитку від 16.05.2016, в якому вартість відновлення було зазначено у розмірі 40170,43 грн, тобто позивач мав можливість та повинен був надати висновок до ПАТ «СК «Країна», чого не зробив. В матеріалах справ також присутнє відповідне підтвердження своєчасної сплати узгодженого страхового відшкодування у розмірі 23827,22 грн з боку ПАТ «СК «Країна». Також, якщо б відповідальність страховика було обмежено сумою, якої б не вистачало на відшкодування збитку позивача, останній звернувся б до відповідача з метою відшкодування різниці, проте ліміт відповідальності становить 100000 грн, що підтверджує, що така сума могла покрити вимоги позивача у повному обсязі.

24.07.2018 ОСОБА_1 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

26.10.2018 ОСОБА_2 подала до суду пояснення до апеляційної скарги, в яких також просила рішення скасувати та додатково послалася на постанову Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 №755/18006/15-ц.

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі у зв`язку з тим, що вона проживає в іншому місці та не має можливості бути присутньою у судових засіданнях.

Відповідач та третя особа в судове засідання 10.11.2020 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20.11.2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт не погоджується з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, а тому в іншій частині рішення не переглядається.

З матеріалів справи вбачається, що 07.04.2017 відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Hyundai Getz» під керуванням ОСОБА_4 , а також автомобіля марки «Mazda 3», під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Приморського районного суду міста Одеси у справі про адміністративне правопорушення №522/7223/17 від 23.05.2017, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили у встановленому законом порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Hyundai Getz», на час ДТП, була застрахована в ПАТ «СК «Країна» відповідно до страхового полісу АК/4624809 від 22.08.2016 з лімітом відповідальності 100 000 грн. (а.с.57, т. 1).

21.04.2017 ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «СК «Країна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та на підставі вказаного повідомлення заведено страхову справу №44291.

15.06.2017 ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «СК «Країна» з заявою про погодження розміру страхового відшкодування за якою було досягнуто згоди, що розмір страхового відшкодування становить 23 872,22 грн. В заяві ОСОБА_1 зазначила, що на проведенні експертизи пошкодженого автомобіля не наполягає (а.с.88, т. 1).

16.05.2017 на замовлення ОСОБА_1 експертом здійснено звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля (а.с12-20, т. 1).

Відповідно до вказаного звіту вартість матеріального збитку, завданого володільцю автомобіля марки «Mazda 3», становить 40 170, 43 грн., вартість відновлювального ремонту 25 867,57 грн.

Разом з тим, 16.07.2017 складено акт виконаних робіт щодо відновлення автомобіля ОСОБА_1 , вартість якого склала 43 606,01 грн.

03.08.2017 ПАТ «СК «Країна» складено страховий акт за яким погоджено розмір страхового відшкодування на підставі заяви ОСОБА_1 у розмірі 23 872,22 грн (а. с. 112, т. 1).

Відповідно до платіжного доручення від 03.08.2017 ПАТ «СК «Країна» сплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у погодженому розмірі 23 872,22 грн (а.с.113, т.1).

Позивач вважає, що у відповідача, як винної у вчиненні ДТП особи, виник обов`язок щодо відшкодування ОСОБА_1 різниці між розміром сплаченого страховою компанію страхового відшкодуванням та фактичним розміром шкоди.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки шкода заподіяна позивачу не покрита страховим відшкодуванням, то з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

З вказаним висновком апеляційний суд погодитись не може, оскільки він не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджується з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до п.22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу (пункт 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092.

З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність відповідача як власника автомобіля «Hyundai Getz», застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4624809 в ПАТ «СК «Країна», майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Отже, ОСОБА_2 , виконавши свій обов`язок щодо страхування свого автомобіля, має право законного очікування на страхове відшкодування за ремонт пошкодженого нею автомобіля позивача в межах ліміту, встановленого страховим полісом.

В даному випадку сума страхового відшкодування становить 100 000 грн., тоді коли заподіяна шкода - згідно звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди 40 170,43 грн, а згідно акту виконаних робіт по відновленню автомобіля 43 606, 01 грн, але в будь- якому разі не перевищують ліміт відповідальності страховика.

Позивач за наявності в неї звіту та акту виконаних робіт на власний розсуд погодилася з запропонованою страховиком сумою відшкодування у розмірі 23 872,22 грн., який є меншим від розміру заподіяної їй шкоди.

Дії страхової компанії щодо визначення розміру страхового відшкодування та його виплати позивачем не оскаржені. З позовом до страхової компанії позивач не зверталася, страхове відшкодування отримала, що підтверджує її згоду з оціненим розміром відшкодування.

Оскільки в даному випадку розмір страхового відшкодування повністю покриває спричинену позивачу внаслідок ДТП шкоду, відповідальність страхувальника ОСОБА_2 перед власником пошкодженого автомобіля в розумінні положень ст. 1194 ЦК України відсутня.

Вказані обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, неповне з`ясування фактичних обставин справи, що є підставою для скасування судового рішення в частині стягнення матеріальної шкоди.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Красноперекопським МРВ ГУМВС України в АР Крим 26 листопада 2004 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 02 серпня 2002 року, місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20.11.2020.

Головуючий:

Судді: