Справа №242/3774/20
Провадження №2/242/1366/20
РІШЕННЯ

Іменем України

24 листопада 2020 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Капітонова В.І., секретар судового засідання Нарижна О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м.Селидове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

Позивач 10.09.2020 року звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він перебував з ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська» у трудових відносинах. 31.10.2019 року позивача звільнено відповідно до п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я з виплатою допомоги як пенсіонеру. Заборгованість по заробітній платі складає 37155,15 грн. Просив суд стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 37155,15 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку з розрахунку по день ухвалення рішення.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив, де позовні вимоги визнано лише в частині сум, які зазначені у довідці.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля» Відокремлений підрозділ «Шахта «Котляревська»», про що свідчить записи №30-31 у трудовій книжці НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 звільнено 31.10.2019 року на підставі п. 2 ст.40 КЗпП України у зв`язку із невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я з виплатою допомоги як пенсіонеру, про що свідчить запис №31 трудової книжки НОМЕР_1 .

З довідки №2669, виданої 26.08.2020 ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська» вбачається, що відповідач має перед позивачем заборгованість по заробітній платі, яка складається: із заборгованості за листками непрацездатності за рахунок підприємства за червень 2019 року в розмірі 551,76 грн.; із заборгованості за листками непрацездатності за рахунок підприємства за липень 2019 року в розмірі 1103,58 грн.; із заборгованості за листками непрацездатності за рахунок підприємства за жовтень 2019 року в розмірі 1141,99 грн.; із заборгованості по доплаті до середнього заробітку по листками непрацездатності за рахунок підприємства за березень 2018 року в розмірі 484,23 грн.; із заборгованості по вихідній допомозі пенсіонерам за листопад 2019 року в розмірі 25757,62 грн.; із заборгованості по вихідній допомозі за станом здоров`я за листопад 2019 року в розмірі 6431,92 грн.; із заборгованості по доплаті до середнього заробітку по листками непрацездатності за рахунок підприємства за квітень 2020 року в розмірі 850,84 грн.; із заборгованості по доплаті до середнього заробітку по листками непрацездатності за рахунок підприємства за липень 2020 року в розмірі 833,18 грн.

Представник відповідача належних та допустимих доказів того, що на час розгляду справи заборгованість погашена, не надав.

Статтею 43 Конституція України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату.

З огляду на викладене, з урахуванням довідки №2669, виданої 26.08.2020 ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська», суд дійшов висновку, що заборгованість по заробітній платі складає 37155,15 грн. та на час розгляду справи зазначену суму заборгованості не сплачено, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи наведене, виходячи з довідки №2669, виданої 26.08.2020 ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська», сума заборгованості, що підлягає стягненню у розмірі 37155,15 грн. визначена з утриманням прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд враховує наступне.

У відзиві представник відповідача зазначав, що існуюча заборгованість складається із допомозі по листкам непрацездатності та вихідній допомозі за станом здоров`я, що не є заробітною платою, а тому відсутні підставі для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Також, просив врахувати непропорційність і не співмірність вказаної позивачем суми.

Суд не може погодитися із позицією відповідача з огляду на наступне.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» (справа № 1-13/2013), аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходив з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

У частині другій статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Отже, судом встановлено, що при звільненні позивача, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Належних та допустимих доказів того, що невиплата заробітної плати спричинена не з його вини, відповідачем не надано.

Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100.

Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що позивача звільнено 31.10.2019 року, повний розрахунок зі сплати заборгованості по заробітній платі не здійснено.

Позивач у позовній заяві просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення.

Для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд враховує довідку №2669, виданої 26.08.2020 ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська», згідно з якою розмір середньоденного заробітку позивача складає 363,18 грн.

Враховуючи лист Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році» від 08.08.2018 № 78/0/206-18 та лист Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2020 році» від 29.07.2019 №1133/0/206/19 кількість святкових та вихідних днів, кількість робочих днів позивача з дати звільнення, тобто з 01.11.2019 року по 24.11.2020 року включно складає 267 днів, тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 96969,06 грн. з розрахунку 363 грн. 18 коп.(середньоденна заробітна плата) Х 267 (кількість робочих днів з часу звільнення по день ухвалення рішення).

Таким чином, з відповідача на користь ОСОБА_1 стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 96969,06 грн.

Вирішуючи питання щодо пропорційності та співмірності суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд враховує наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у справі №569/6583/16-ц дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові в справі №569/6583/16-ц відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, зазначивши, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Представник відповідача зазначаючи у відзиві про непропорційність та не співмірність суми середнього заробітку за час затримки розрахунку посилався на те, що вказана позивачем сума має надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця, у порівнянні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача.

Проте, суд виходячи з фактичних обставин справи, враховує розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, що становить 37155,15 грн., період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, який становить майже 1 рік, підставу звільнення позивача з роботи невідповідність займаній посаді за станом здоров`я, а також той факт, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів того, що невиплата заробітної плати спричинена не з його вини, та не зазначення причини несвоєчасного розрахунку із позивачем.

Отже, з урахуванням постанови Верховного Суду від 17.03.2020 року у справі №569/6583/16-ц, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Як встановлено п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивачем сплачено судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і позивача звільнено від сплати судового збору за позовну вимогу щодо стягнення заробітної плати, та позовні вимоги задоволено частково, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати за ставкою судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» в сумі 840,80 грн. за вимогу щодо стягнення заробітної плати та підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,259,258,263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» (), що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. К.Маркса, 41, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі у розмірі 37155 (тридцять сім тисяч сто п`ятдесят п`ять) грн. 15 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 96969 (дев`яносто шість тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 06 коп.

Сума заробітної плати, що підлягає стягненню, визначена з утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. Сума середнього заробітку, що підлягає стягненню, визначена без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» (), що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. К.Маркса, 41, на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» (), що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. К.Маркса, 41, на користь держави, де стягувачем є Державна судова адміністрація України, судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І.Капітонов