Ухвала

20 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 336/2802/18

провадження № 61-16886ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 06 листопада

2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 вересня

2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 450 110,36 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 січня 2014 року між ним та відповідачами ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_1 було укладено договір позики, за яким останні в день укладання договору отримали грошові кошти в розмірі 17 000,00 доларів США, про що відповідачі склали розписку, повернення суми боргу сторони договору обумовили строком до 01 вересня 2016 року.

Посилаючись на те, що укладання з відповідачами договору позики та отримання ними грошей у вказаному вище розмірі підтверджується розпискою, в добровільному порядку відповідачі суму боргу у визначений договором строк не повернули.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя

від 06 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , на користь

ОСОБА_2 суму боргу за договором позики 17 000,00 доларів США, що є еквівалентом по офіційному НБУ 450 110,36 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя

від 06 листопада 2018 року залишено без змін.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 06 листопада 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі

450 110,36 грн.

Отже, справа № 336/2802/18 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(2 102,00 грн х 250 = 525 500,00 грн). Справа № 336/2802/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що судові рішення оскаржуються з підстав, зазначених у пунктах «а», «в», «г», а саме: касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах; справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої та другої інстанцій відніс справу до категорії малозначних помилково.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для ОСОБА_1 та щодо помилкового висновку судів першої та апеляційної інстанцій про віднесення даної справи до категорії малозначних.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 06 листопада 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков В. М. Коротун