Ухвала

23 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 278/1701/19

провадження № 61-16976св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Миніч Т. І., Трояновської Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3

з 12 травня 1978 року перебували в зареєстровану шлюбі, у якому ними було придбано, зокрема, житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

25 січня 2018 року державним підприємством «Сетам» проведено електронні торги та згідно з протоколом № 313313 переможцем стала ОСОБА_2 . Предметом реалізації на торгах було вище вказане майно, що є спільною сумісною власністю подружжя.

09 лютого 2018 року ОСОБА_2 зареєструвала своє право власності на житловий будинок (реєстраційний номер № 20) та земельну ділянку (№ 220), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки продаж будинку та земельної ділянки по завідомо заниженій вартості без повідомлення співвласника цього майна, який не надавав згоду на передачу майна в іпотеку, порушує право позивача, просила суд витребувати з чужого незаконного володіння Ѕ частини житлового будинку та Ѕ частини земельної ділянки, площею 0,25 га кадастровий

№ :03:001:0041, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

27 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії ОСОБА_2 щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, зняття з реєстрації ОСОБА_1 з Ѕ житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться на АДРЕСА_1 , з одночасною забороною потрапляти на територію Ѕ частини вищезазначених будинку та земельної ділянки.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 08 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, в тому числі: від відключення електро-, водо-, газопостачання, зняття з реєстрації ОСОБА_1 з 1/2 частини житлового будинку загальною площею 109,1 кв. м, який знаходиться на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20 згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та зареєстрований за ОСОБА_2 , а також земельної ділянки площею 0,25 га., кадастровий

№ :03:001:0041, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, включаючи господарські будівлі і споруди, з одночасною забороною потрапляння на вищевказану територію, на час розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа -

ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 08 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Житомирського апеляційного суду від 13 серпня

2019 року, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції у цій справі дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого судового рішення у разі задоволення позову, а обраний захід забезпечення позову відповідає заявленим вимогам. Оскільки судом першої інстанції при постановленні ухвали про забезпечення позову не було порушено норм процесуального та матеріального права, суд апеляційної інстанції не мав правових підстав для її скасування.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У жовтні 2020 року справу № 278/1701/19 передано до Верховного Суду.

Перевіривши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Однією з передумов забезпечення доступу до суду є наявність в особи права на судовий захист.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, з урахуванням доводів касаційної скарги, Верховний Суд виходив із необхідності дотримання права особи на доступ до суду, недопущення створення перешкод скаржнику у доступі до правосуддя та дотримання принципу формування єдиної правозастосовчої практики.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У цій справі предметом оскарження в касаційному порядку є постанова апеляційного суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, прийнята за результатом перегляду ухвали суду першої інстанції, якою таку заяву задоволено.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою 12 вересня

2019 року, застосуванню підлягають норми ЦПК України, чинні у відповідній редакції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (тут і надалі - в редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Перелік судових рішень, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку, наведений у частині першій статті 389 ЦПК України.

Так, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті (які не підлягають касаційному оскарженню); 2) ухвали суду першої інстанції, вказані, зокрема, у пункті 3 частини першої статті 353 цього кодексу (щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову), після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення.

Пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України звужує перелік об`єктів касаційного оскарження порівняно з переліком об`єктів оскарження апеляційного. Тому не всі ухвали суду першої інстанції, які можна оскаржити окремо від рішення суду в апеляційному порядку, можна оскаржити окремо від рішення суду і в касаційному порядку.

Так, у частині першій статті 353 ЦПК України серед об`єктів апеляційного оскарження виокремлені ухвали щодо забезпечення позову (пункт 3) і щодо відмови у забезпеченні позову (пункт 4). Тобто, за змістом зазначеного припису ухвалою щодо забезпечення позову є ухвала про таке забезпечення, а ухвалою щодо відмови у забезпеченні позову - ухвала про відмову у такому забезпеченні. Аналогічно згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України у касаційному порядку можливо оскаржити, зокрема, ухвалу суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову, тобто про таке забезпечення, і неможливо оскаржити ухвалу суду апеляційної інстанції щодо відмови у забезпеченні позову, тобто про таку відмову.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зроблено висновок про те, що критерієм для касаційного оскарження постанов апеляційного суду за наслідками перегляду ухвал суду першої інстанції про забезпечення позову або про відмову у такому забезпеченні є зміст дій апеляційного суду, а саме те, чи підтримав він висновки суду першої інстанції про забезпечення позову, або чи забезпечив позов за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у такому забезпеченні. Якщо на питання відповісти ствердно, відповідні постанови апеляційного суду можуть бути предметом касаційного оскарження.

Оскільки за змістом пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України відсутня процесуальна можливість оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у забезпеченні позову, так само неможливим є касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено у задоволенні відповідної заяви.

Таким чином, неможливим є касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін, ухвали апеляційного суду, згідно з якою він відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову,

а також постанови апеляційного суду, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено у задоволенні відповідної заяви.

Обмеження права на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду про відмову у забезпеченні позову, постанови суду апеляційного суду, згідно з якою відмовлено у забезпеченні позову за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову чи залишено без змін ухвалу суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, не нівелюють для учасника справи можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ настільки, щоби завдати шкоди самій суті цього права.

Учасник справи, який подавав заяву про вжиття таких заходів до суду першої інстанції, за наявності підстав не позбавлений можливості знову подати відповідну заяву до цього суду.

Таким чином, положеннями чинного на момент подання касаційної скарги у цій справі процесуального закону (пункт 3 частини першої статті 389 ЦПК України у відповідній редакції) не було передбачено можливості касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, оскільки постанова Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, не підлягає оскарженню в касаційному порядку, здійснення касаційного розгляду є неможливим, а тому відкрите ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року підлягає закриттю.

Керуючись статтями 389, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

Є. В. Петров

С. П. Штелик