Провадження № 2/522/6566/20
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

09 листопада 2020 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Свячена Ю.Б., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі філії ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про стягнення вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі філії ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про стягнення вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову від позивача, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії (в тому числі відчуження) щодо квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 17.9 кв. м.

Дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, з наступних підстав.

Згідно до положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України, передбачає, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов може забезпечуватися, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в цивільному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в цивільній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Предметом позовної заяви є стягнення вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а заявлені позивачем вимоги щодо вжиття заходів забезпечення позову не кореспондуються з предметом позову, виходять за його межі, тому суд вважає їх недоведеним та не знаходить підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи, що заявником не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149-153, 260-261 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі філії ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про стягнення вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Ю.Б. Свячена