Провадження № 22-ц/801/2050/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 рокуСправа № 127/18916/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Шемети П. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Іщук Т. П. від 05 жовтня 2020 року у цивільній справі позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користуватись квартирою АДРЕСА_1 .

30 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд вказаного заочного рішення із заявою про поновлення строку на її подання, яку мотивував тим, що про наявність рішення дізнався під час розгляду справи №127/1769/20 від 29 липня 2020 року про стягнення з нього аліментів на утримання матері ОСОБА_2 , а тому 28 серпня 2020 року подав заяву про отримання рішення і 09 вересня 2020 отримав його копію. Про існування цього рішення ні йому, ні його представникові було не відомо, рішення не надходило на поштову адресу за його фактичним місцем проживання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2020 року у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2015 року у справі №127/18916/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що про ухвалення заочного рішення від 06 жовтня 2015 року та його зміст ОСОБА_1 довідався не пізніше ніж 27 лютого 2020 року, коли ознайомлювався з матеріалами справи №127/18916/15-ц за позовом ОСОБА_2 до нього про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а заяву про його перегляд подав лише 28 вересня 2020 року. Будь-яких об`єктивних причин, які б перешкоджали йому подати заяву про перегляд заочного рішення з часу коли він ознайомився зі змістом зазначеного заочного рішення, заявник не навів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, просив:

-прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження у справі;

-поновити пропущений строк для подання заяви про перегляд заочного рішення;

-ухвалити нове рішення, яким заяву про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2015 року у справі № 127/18916/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розглянути.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що заяву про перегляд заочного рішення подав у встановлений частинною третьою статті 284 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) строк протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Також вказував на незадовільний матеріальний стан, наявність двох дітей на утримання та забезпечення навчання і розвитку яких несе додаткові витрати, що ускладнює його участь одночасно у двох судових провадженнях: про перегляд заочного рішення від 06 жовтня 2015 року у справі №127/18916/15-ц за позовом ОСОБА_2 до нього про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та у справі за позовом ОСОБА_2 до нього про стягнення аліментів на матір. Зазначав, що сподівався на мирне врегулювання спорів із матір`ю ОСОБА_2 . Важав, що суд не має повноважень залишити заяву про пергляд заочного рішення без розггляду через порушення строку на її подання, оскільки це є, фактично, порушенням права особи, яка таку заяву подала, на доступ до суду (унеможливлює подання апеляційної скарги на заочне рішення відповідачем).

Представник ОСОБА_2 адвокат Раімов Р. І. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без мін, як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 і ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суд першої інстанції виходив із того, що ознайомившись 27 лютого 2020 року з матеріалами цивільної справи №127/18916/15-ц за позовом ОСОБА_2 до нього про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зокрема й заочним рішенням від 06 жовтня 2015 року, заявник не навів поважних причин, які б перешкоджали йому подати заяву про його перегляд упродовж установленого частиною третьою статті 284 ЦПК України строку. Звернення ж до суду лише 28 серпня 2020 року за отриманням рішення, байдужість до своїх прав або небажання отримати судове рішення не є поважною причиною пропущення цього строку. Залишаючи без розгляду заяву про перегляд заочного рішення суд послався на загальне правило, за яким право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду (стаття 126 ЦПК України).

Відповідно до статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Частиною третьою статті 222 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення, установлювалось, що особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складення або за їх зверненням вручаються під розписку безпосередньо в суді.

За змістом частин третьої, четвертої статті 272 ЦПК України у чинній редакції у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса в особи відсутня.

За заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Отже, цивільне процесуальне законодавство передбачає, зокрема таку форму вручення судового рішення як отримання його безпосередньо в суді.

Тобто, навіть якщо учасник справи, який не був присутній в судовому засіданні під час проголошення повного судового рішення, з якихось причин не отримав його копії поштою (відсутність за зареєстрованим місцем проживання, неналежна організація роботи підприємств поштового зв`язку тощо), довідавшись про наявність такого рішення, зокрема під час ознайомлення з матеріалами справи, він може отримати копію судового рішення негайно безпосередньо в суді.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами визначено як основну засаду (принцип) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої цієї статті).

Відповідно до частин першої третьої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Таким чином, оскільки про наявність заочного рішення від 06 жовтня 2015 року та його зміст ОСОБА_1 довідався не пізніше ніж 27 лютого 2020 року, про що свідчить йог власноручна розписка про ознайомлення з матеріалами справи жодних об`єктивних перешкод для отримання копії цього рішення безпосередньо в суді того ж дня він не навів, а із заявою про видачу судового рішення звернувся лише 28 серпня 2020 року, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність поважних, тобто таких, що не залежали від волі заявника причин, які об`єктивно унеможливлювали подання ним заяви про перегляд заочного рішення упродовж двадцяти днів з часу, коли він фактично ознайомився зі змістом заочного рішення.

Такі його дії (не отримання копії рішення в суді під час ознайомлення з матеріалами справи, подання заяви про видачу копії судового рішення через шість місяців з дня ознайомлення з його змістом) суперечать завданню цивільного судочинства і свідчать про намагання штучно збільшити строк на подання заяви про перегляд ухваленого в 2015 році рішення.

Несумісним із принципом добросовісності здійснення цивільних процесуальних прав та виконання обов`язків є також таке, що очевидно не відповідає дійсності, зазначення підставою для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, про те, що ОСОБА_1 не знав про існування заочного рішення аж до моменту отримання його копії 09 вересня 2020 року, адже важко уявити, щоб особа, яка ознайомлюється із матеріалами закінченої розглядом справи, здійснює фотографування цих матеріалів, могла не побачити судового рішення, ухваленого за наслідками її розгляду.

Звертає на себе також увагу і той факт, що заяву про видачу копії технічного запису у цій справі заявник подав на тиждень раніше 21 серпня 2020 року, ніж заяву про видачу копії заочного рішення 28 вересня того ж року, що може свідчити не про незгоду із заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2015 року по суті, а намаганням отримати додаткові важелі впливу на ОСОБА_2 при вирішенні (урегулюванні) спору за її позовом до нього про стягнення аліментів.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав повноважень залишати заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, а зобов`язаний був вирішити її по суті незалежно від причин пропущення строку на подання такої заяви задля забезпечення права заявника на апеляційне оскарження заочного рішення з огляду на таке.

Визначення забезпечення права на апеляційний перегляд справи як основної засади (принципу) цивільного судочинства (пункт 8 частини тертої статті 2 ЦПК України), не означає, що реалізація цього права не передбачає необхідності дотримання відповідної, встановленої законом процедури та строків. Таке трактування цього принципу як складової частини права на доступ до суду, яке у контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі Конвенцція), у взаємозв`язку із проголошеним її преамбулою принципом верховенства права, є складовою права на справедливий суд, фактично нівелювало б інший принцип принцип правової визначеності або остаточності судового рішення (Res Judicata), як складової принципу верховенства права.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом першим статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

Європейський суд з прав людини зазначає, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року заява № 3236/03).

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Крім того вимоги апеляційної скарги не можуть бути задоволені ще й через їх невідповідність повноваженням апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі відповідно до пункту 6 статті 374 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

Т. М. Шемета