КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року м. Київ

Справа № 381/755/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/12043/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Соловей Г.В. 8 липня 2020 року, повний текст рішення складений 13 липня 2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь кредитну заборгованість в розмірі 12 772,82 грн та понесені судові витрати у розмірі 2102 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 травня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір шляхом підписання Заяви про приєднання №б/н до Договору про надання банківських послуг, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 1500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Однак, відповідач прострочила виконання зобов`язань за цим Договором щодо погашення заборгованості за кредитним договором.

Станом на 23 грудня 2019 року відповідач має заборгованість у розмірі 12 772 грн 82 коп., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 8 763 грн 75 коп., заборгованість за простроченими відсотками - 625 грн 27 коп., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК - 2 299 грн 38коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн.,штраф (процентна складова) - 584 грн 42 коп.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №б/н від 16.05.2018 року в розмірі 8 763,75 грн - заборгованість за тілом кредиту та судові витрати в сумі 1442,20 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з недоведеності вказаних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано паспорт споживчого кредиту, який особисто підписаний відповідачем.

У даному паспорті зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом (43,2% річних), процентну ставку, що застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (86,4% річних), розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів (500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному договору із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).

Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору.

Також зазначає, що договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення чи не укладення Кредитного договору. Такі обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього Договору.

Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем заяви між банком та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також, що відповідач була повідомлена про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитом.

Звертає увагу й на те, що свідченням визнання угоди відповідачем є факт користування картрахунком та використання кредитних коштів.

Посилається на висновок Верховного Суду України у постанові від 19 вересня 2019 року в справі №127/7543/17.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надав.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

16 травня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір, що підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка містить її анкетні дані та підпис (а.с. 11).

Також сторонами був підписаний паспорт споживчого кредиту. (а.с. 12-13)

На підтвердження погодження умов договору АТ КБ «Приватбанк» надано до матеріалів позовної заяви копію Анкети-заяви відповідача, копію паспорта відповідача, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування карткових рахунків, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості (а.с. 7-34).

Позивач посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором та станом на 23 грудня 2019 року має заборгованість у розмірі 12 772 грн 82 коп., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 8 763 грн 75 коп, заборгованість за простроченими відсотками - 625 грн 27 коп, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК - 2 299 грн 38 коп, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 584 грн 42 коп.

Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як зазначено в ч. 4 ст. 1056 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування.

Відповідно до ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Положеннями ст. 9 цього Закону визначені вимоги до інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Так, кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Згідно зі ст. 12 цього Закону у договорі про споживчий кредит зазначаються:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;

3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту;

5) строк, на який надається кредит;

6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);

7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;

9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені;

10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, зазначених у договорі про споживчий кредит або в додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону.

У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порядку визначеному положеннями ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8)

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України)

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З наведених обставин справи вбачається, що між сторонами був укладений договір банківського обслуговування, який передбачає і послуги з споживчого кредитування.

Відповідач, як споживач послуг, для прийняття усвідомленого рішення, перед укладенням договору про споживчий кредит мала самостійно ознайомитися інформацією про умови кредитування. А отже, підписавши анкету-заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування та паспорт споживчого кредитування відповідач здійснила волевиявлення і погодилася з визначеними умовами. Таким чином, між сторонами укладений договір споживчого кредитування, який відповідає вимогам спеціального Закону, сторонами не оспорювався, відповідно є чинним і правомірним.

АТ КБ «ПриватБанк» надано довідку, відповідно до якої ОСОБА_1 згідно Кредитного договору б/н від 16 травня 2018 року отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня травня 2022 року (а.с. 76).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем був наданий відповідачеві кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, яким відповідач скористалася і здійснила часткове погашення заборгованості (а.с. 77-78).

Судом першої інстанції визначена сума заборгованості за кредитом в розмірі 8763 грн 75 коп У цій частині рішення суду сторонами не оскаржується і в цій частині суд не вбачає такого порушення норм матеріального чи процесуального права, які б давали підстави для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скаргою.

А отже, враховуючи, що судом встановлено наявність укладеного між сторонами договору і наявність заборгованості по кредиту, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін в письмовій формі про ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також про відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Суд першої інстанції в обґрунтування своєї позиції посилається на те, що Умови та правила банківських послуг не були підписані відповідачем.

Проте, судом не враховані положення Закону України «Про споживчий кредит», які не були чинні на час укладення договору.

Також судом не врахований паспорт споживчого кредиту, який підписаний обома сторонами, відповідно до паспорта споживчого кредиту процентна ставка у межах пільгового періоду, відсотків річних становить 0,00001%, процентна ставка за межами пільгового періоду, відсотків річних - 43,2% (Універсальна), 42% (Універсальна Голд) (а.с. 12 зворот).

Пільговий період за карткою Універсальна визначений 55 днів, протягом якого має бути здійснено погашення заборгованості (а.с. 14) .

Враховуючи, що погашення заборгованості у визначений строк не відбулося, застосуванню підлягає ставка за межами пільгового періоду 3,6 % на місяць з 16.05.2018 року та 3,5 % на місяць з 13 липня 2018 року, як визначено у розрахунку заборгованості (а.с. 7-9).

Таким чином, позивачем здійснено нарахування процентів в порядку і на умовах визначених договором, а тому сума процентів в розмірі 625 грн 27 коп підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Тобто, очевидно, що сплата процентів є однією з відмінних (вирізняльних) ознак кредитного договору, яка прямо передбачається умовами договору та чинним законодавством. Тому, звільнення відповідача від їх сплати шляхом відмови у задоволенні позовних вимог щодо сплати процентів є необґрунтованим.

Щодо нарахування штрафів, то колегія суддів також не вбачає підстав для відмови у задоволенні даних позовних вимог.

Відповідачем була фактично отримана сума коштів, яку вона своєчасно не повернула.

Чинним законодавством, а також умовами кредитного договору від 16 травня 2018 року, укладеного сторонами, передбачається нарахування неустойки у вигляді штрафу за порушення термінів виконання договірних зобов`язань у вигляді фіксованої суми 500, 00 грн + 5% від суми заборгованості, що згідно розрахунку заборгованості становить 1084 грн 42 коп. (а.с. 10)

Що ж стосується вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК в розмірі 2299 грн 38 коп, то колегія суддів прийшла до висновку про неможливість їх задоволення.

Згідно з даною нормою нарахування трьох процентів річних можливе лише у випадках, коли інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки в паспорті споживчого кредиту міститься визначений розмір процентної ставки: 0,00001% в межах та 43,2% (Універсальна), 42% (Універсальна Голд) поза межами пільгового періоду, то ст. 625 ЦК не підлягає застосуванню в даному випадку.

Крім того, строк дії перевипущеної картки визначений до останнього дня травня 2022 року (а.с. 76).

Таким чином, окрім основної заборгованості, що становить 8763 грн 75 коп, також має місце і заборгованість відповідача за простроченими відсотками - 625 грн 27 коп; штраф 500,00 грн + процентна складова - 1084 грн 42 коп.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє часткове підтвердження.

Проте, наведені вище обставини та норми матеріального права не були враховані судом першої інстанції, в зв`язку з чим має місце порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що дає апеляційному суду підстави для часткового скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення відсотків та штрафів.

На підставі ст. 141 ЦПК України перегляду підлягає і питання компенсації судових витрат.

За подання позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн, а за подання апеляційної скарги - 3153 грн (а.с. 6, 128).

З урахуванням принципу пропорційності та наявності підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивачу підлягають компенсації понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1723 грн 55 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 2585 грн 46 коп. за рахунок відповідача ОСОБА_1 . Загальна сума, що підлягає до стягнення, становить 4309 грн 01 коп.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків та штрафів, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судового збору підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2020 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків та штрафів та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків у розмірі 625 грн 27 коп та штрафів у розмірі 1084 грн 42 коп задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відсотки в розмірі 625 грн 27 коп та штрафи в розмірі 1084 грн 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 4309 грн 01 коп.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 2299 грн 38 коп - залишити без задоволення.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук