КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 755/11992/19 Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11521/2020 Суддя доповідач : Гаращенко Д. Р.

21 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Єфремова Вадима Валерійовича представника ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про сплату аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору про сплату аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини.

Просила розірвати договір від 17 серпня 2007 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про сплату аліментів на Ії користь, на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі ј частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 серпня 2007 року сторони уклали договір про сплату аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання надавати ОСОБА_1 утримання (аліменти) для їх спільної дитини, а також здійснювати інші виплати встановлені договором. Сплачувати аліменти щомісяця, не пізніше 10 числа поточного місяця за минулий місяць, у грошовому вигляді у розмірі 300,00 грн.

У випадку зміни мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку, встановленого чинним законодавством, сторони домовились, що розмір аліментів підлягає перерахунку.

Крім сплати щомісячної суми аліментів, ОСОБА_2 зобов`язався не пізніше 10 червня кожного року додатково сплачувати ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі одномісячної грошової виплати.

Виплата аліментів повинна здійснюватись ОСОБА_2 готівкою безпосередньо ОСОБА_1 , що має бути підтверджено її розпискою або грошовим переказом на адресу фактичного проживання ОСОБА_1 , що має бути підтверджено квитанцією відповідної установи або банківським перерахунком на поточний (картковий) рахунок одержувача.

В порушення умов договору ОСОБА_2 починаючи з 17 серпня 2008 року не сплачує аліменти внаслідок чого порушені права дитини на утримання за рахунок сплати аліментів та права позивача, як одержувача аліментів та сторони договору.

24 червня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

З жовтня 2011 року відповідно до умов договору, відповідач був зобов`язаний здійснити перерахунок розміру аліментів, у зв`язку зі зміною мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку, однак по лютий 2018 року свого обов`язку не здійснив та продовжував сплачувати аліменти у меншому розмірі ніж встановлено договором та діючим законодавством.

Зважаючи на те, що відповідач протягом семи років не сплачував встановлений договором розмір аліментів, в деякі місяці взагалі не сплачував аліменти на утримання дитини, що переклало обов`язок по утриманню дитини виключно на позивача, просила розірвати договір про сплату аліментів на утримання дитини в порядку ст. 651 ЦК України.

10 січня 2012 року позивач зареєструвала другий шлюб та змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в липні 2020 року адвокат Єфремов В.В. представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу формально порушивши принцип змагальності сторін і не взявши до уваги доводи позивача.

На думку апелянта, при розгляді справи судом першої інстанції не враховані положення ЦК України, Сімейного Кодексу України, Постанова Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України».

Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача про наявність підстав для розірвання договору внаслідок його систематичного невиконання з боку відповідача.

03 вересня 2020 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу апелянта, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначив, що доводи апеляційної скарги є надуманими, та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Аліменти на утримання доньки відповідач сплачує відповідно до домовленостей укладених з позивачем, зазначив, що звернення позивача до суду з вказаним позовом є зловживання останньою своїми процесуальними правами.

В судовому засіданні адвокат Єфремов В.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що з 10 січня 2012 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9), який було розірвано 24 червня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 13).

Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 . (а.с. 10).

17 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про сплату аліментів на утримання дитини. ( а.с. 11-12)

Відповідно до п. 1 Договору, сторони встановили розмір, строки та порядок виплати та підстави цільового використання аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 2002 року народження, по досягненню нею повноліття, а у разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі, до його закінчення.

Відповідно до п. 3 Договору, аліменти сплачуються платником щомісячно у грошовому вигляді, сума, за домовленістю сторін встановлюється у розмірі 300,00 грн.

У випадку зміни мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку, встановленого чинним законодавством, розмір аліментів підлягає перерахуванню.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для розірвання договору про сплату аліментів на утримання дитини в цілому відповідно до умов укладеного між сторонами договору позивач, у разі невиконання платником аліментів умов договору про утримання дитини, не позбавлена права звернутись до нотаріуса із заявою про стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису.

Також не надання позивачем належних доказів на підтвердження досудового врегулювання спору в порядку та з дотриманням умов договору, та доказів зміни майнового стану та інших обставин, що зумовлює вирішення питання про зміну способу стягнення аліментів розмір яких узгоджено батьками дитини при укладанні договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Проаналізувавши укладений сторонами договір колегія суддів встановила, що згідно з п. 3 договору сторони договору домовились, що аліменти сплачуються платником щомісяця у грошовому вигляді, сума за домовленістю сторін встановлюється у розмірі 300 грн.00 копійок. У випадку зміни мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку, встановленого чинним законодавством, розмір аліментів підлягає перерахунку.

П. 4 договору встановлено, що виплата аліментів здійснюється платником щомісяця не пізніше 10 числа поточного місяця за минулий місяць.

Перерахунок суми виплати здійснюється сторонами самостійно, один раз на 2 роки.

Відповідно до п. 14 договору всі спори, що виникають в процесі виконання договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень договору , вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до вимог чинного законодавства.

П. 15 договору встановлено, що за згодою сторін та період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається.

Сторони по справі передбачили усі суттєві на їх думку обставини та умови вирішення спору щодо виконання умов укладеного ними договору, а також умови вирішення питань щодо внесення змін та розірвання договору.

Колегія суддів погоджується з аналізом суду першої інстанції виниклих між сторонами правовідносин та застосуванням норм законодавства, що регулює зазначені правовідносини.

Відповідно до ч.6 ст.6 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. ( ч. 1 та ч. 9 ст. 7 СК України)

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Стаття 9 Сімейного Кодексу України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам Сімейного Кодексу України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя.

Оскільки договір, в тому числі договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, передусім є категорією цивільного права, то відповідно до статті 8 Сімейного Кодексу України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Частина третя статті 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Таким чином сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо: існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона випливає із змісту акта законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

За змістом наведених норм чинного законодавства убачається, що норми сімейного і цивільного законодавства не містять заборони чи обмеження права сторін договору у визначені цими сторонами правового режиму участі батька (матері) у вихованні дитини та визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Виходячи з положень ч. 1, 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року в разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

Колегія суддів вважає, що сторони договору передбачили усі суттєві умови договору, як порядок зміни умов так і стягнення заборгованості.

Стягнення заборгованості по аліментам за укладеним між сторонами договором відбувається у позасудовому порядку за виконавчим написом нотаріуса.

Підставою звернення до суду з даним позовом є те, що відповідач не виконує умови договору не сплачує аліменти на утримання доньки.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до п. 5.4. Договору, у разі невиконання, належного та своєчасного виконання батьком умов договору та виникнення заборгованості з вини батька, від зобов`язується сплатити неустойку (пеню) в розмірі 3 (трьох) відсотків від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дитину та кожен день прострочення зобов`язання. Сплата батьком неустойки не звільняє його вік виконання зобов`язань за даним договором.

Відповідно ч. 2 ст. 189 СК України, а саме, у разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Доказів того, що позивач зверталась до нотаріуса матеріали справи не містять і зазначене встановлено судом першої інстанції.

Відповідно до умов договору у випадку зміни мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку, встановленого чинним законодавством, розмір аліментів підлягає перерахунку.

Згідно з п. 4 договору перерахунок суми виплати здійснюється сторонами самостійно, один раз на 2 роки.

Доказів здійснення сторонами будь якого перерахунку матеріали справи не містять.

Також суду першої інстанції не було надано доказів того, що на виконання п. 15 договору сторони вели переговори, щодо зміни та/або доповнення до договору шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально, та вирішували питання щодо розірвання договору.

Направлення позивачем претензії до відповідача стосувалось питання оплати заборгованості, а не зміни або розірвання договору.

Колегія суддів не може прийняти до уваги рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року щодо стягнення заборгованості по сплаті коштів за договором за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , оскільки рішення було ухвалено після ухвалення рішення судом першої інстанції та під апеляційного перегляду та не набрало законної сили.

Колегія суддів не вбачає формального розгляду справи судом першої інстанції з порушенням принципу змагальності сторін.

Вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для розірвання договору внаслідок його систематичного невиконання з боку відповідача.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належіть залишити без задоволення, а рішення суд першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів ,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу адвоката Єфремова Вадима Валерійовича представника ОСОБА_1 залишити без задоволення..

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня Ії прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до верховного суду з підстав визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль