Справа № 369/3556/20 Головуючий 1 інстанція- Дубас Т.В.
Проваження № 22-ц/824/9721/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 листопада 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2020 року у справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича, заінтересовані особи: стягувач Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», боржник ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку,-

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Сіренко С.В. звернувся до суду із вказаним поданням, яке мотивував тим, що у нього на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 57336745, яке включає:

- виконавче провадження № 51634422 з примусового виконання виконавчого листа № 369/13657/14-ц, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області, яким визначено, що в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за кредитним договором від 16 липня 2007 року № 28807С134 в розмірі 594492,10 доларів США та 1094981,58 грн. звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 288072154 від 13 серпня 2007 року, а саме: земельну ділянку розміром 0,6361 га, кадастровий номер :02:011:0016; земельну ділянку розміром 1,2722 га, кадастровий номер :02:011:0015, які розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Мироцька сільська рада, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що належать ОСОБА_1 на праві власності. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки за іпотечним договором №288072154 від 13 серпня 2007 року шляхом проведення прилюдних торгів у межах виконавчого провадження та за початковою ціною реалізації, визначеної в ході виконавчого провадження суб`єктом оціночної діяльності відповідно до чинного законодавства України. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-

- 2 -

імпортний банк України» 3654 грн. судового збору (виконавче провадження відкрите 20 липня 2016 року);

- виконавчого провадження № 45847013 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 04 грудня 2014 року Голосіївським районним судом м.Києва у справі № 752/20859/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 , як з солідарного з ТОВ «Мольва Метал Пак» та ТОВ «ВВІКО» боржника на користь ПАТ «Державний експортно- імпортний банк України» заборгованість ТОВ «Мольва Метал Пак»та ТОВ «ВВІКО» за кредитними договорами, укладеними в рамках Генеральної угоди № 15106№4 від 31березня 2006 року, в розмірі 11917070,43 долариСША, 1850173,03 євро та 385141845,07 грн. (виконавче провадження відкрито 18 грудня 2014 року);

- виконавчого провадження № 44949303 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 25 вересня 2014 рокуГолосіївським районним судом м.Києва у справі № 752/21718/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»заборгованість ТОВ «Мольва Метал Пак»та ТОВ «ВВІКО» за кредитними договорами, укладеними в рамках Генеральної угоди № 15106ТМ4 від 31березня 2006 року, в розмірі 1292301,31 доларів США, 187527,65 евро та 39489375,24 грн., що разом в гривневому еквіваленті станом на 21 листопада 2013 року (за офіційним обмінним курсом НБУ станом на 21 листопада 2013 року: 1 дол. США = 7,993 грн., 1 євро = 10,812131 грн.) складає 51846313,14 грн. (виконавче провадження відкрито 03 жовтня 2014 року);

- виконавчого провадження № 40267930 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 16 жовтня 2013 року Голосіївським районним судом м.Києва у справі № 2601/15897/12 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як солідарних з ТОВ «ВІГ-Жашківський цукровий завод» боржників, на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитними договорами, укладеними в рамках Генеральної угоди № 151310М від 20 жовтня 2010 року, в розмірі 44477823,06 грн. (виконавче провадження відкрито 16 жовтня 2013 року).

Боржником у зведеному виконавчому провадженні № 57336745 є ОСОБА_1 (код РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), а стягувачем - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України». Загальна сума боргу узведеному виконавчому провадженні № 57336745 складає 481458257,42 грн.

Вказував, що вході примусового виконання рішень судів, 11 серпня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідні записи внесено до державного реєстру обтяжень.

11квітня 2017 рокупостановою Директора Департаменту державної виконавчої служби МЮ України утворено виконавчу групу, якою для проведення виконавчих дій залучено головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮу Київській області - Міщенко Л.М. Того ж дня, до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮу Київській області направлено доручення про проведення виконавчих дій.

23січня 2018 року державним виконавцем здійснено опис та арешт нерухомого майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,6361 га, кадастровий номер :02:011:0016; земельної ділянки загальною площею 1,2722 га, кадастровий номер :02:011:0015, які розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Мироцька сільська рада, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. На обох земельних ділянках розташований будинок з надвірними спорудами, який огороджений бетонним парканом, про що складено відповідну постанову.

- 3 -

29січня 2020 року державним виконавцем здійснено вихід на земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:011:0015, :02:011:0016, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Мироцька сільська рада, під час якоговстановлено, що на даних земельних ділянках розташований будинок з надвірними спорудами, земельні ділянки огороджені парканом та знаходяться під охороною, у зв`язку з чим державний виконавець не зміг потрапити на територію ділянок. Будинок належить боржниці ОСОБА_1 , яка в ньому і проживає, що підтверджено охоронцем ОСОБА_3 , про щодержавним виконавцем складено акт № 57336745.

На належний боржниці ОСОБА_1 будинок, якийрозташований на земельних ділянках з кадастровими номерами: :02:011:0015, :02:011:0016, право власності не зареєстровано в установленому законом порядку, що підтверджуєтьсяінформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також відповідями на вимоги державного виконавця, а саме:

-листом Мироцької сільської ради від 08 жовтня 2018 року № 445, яким підтверджено наявність будівлі на земельних ділянках;

-листом ПАТ «Київобленерго» від 06 листопада 2018 року № 11/200/7991, яким повідомлено, що між ПрАТ «Київобленерго» та ОСОБА_1 укладено договір на користування електричною енергією № 00417 за адресою: АДРЕСА_2 ;

-листом ПАТ «Київобленерго» від 30 листопада 2018 року № 11/200/8736, яким надано до відділу копію вищезазначеного договору на користування електричною енергією;

-листом від 04 грудня 2018 року № 783 КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», яким підтверджується факт реєстрації за боржницею нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду від 05 вересня 2008 року, яке в подальшому скасовано ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2009 року.

Посилаючись на те, що право власності боржниці ОСОБА_1 на вказаний будинок не зареєстроване у встановленому законом порядку, та вимоги ст.ст. 18,48,52 Закону України «Про виконавче провадження» просив звернути стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКППНОМЕР_1 ), а саме: будинок з надвірними спорудами, що розташований на земельних ділянках з кадастровими номерами: :02:011:0015, :02:011:0016, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Мироцька сільська рада, право власності на який не зареєстровано в установленому законом порядку.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2019 року у задоволенні подання старшого державного виконавця відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, АТ «Державний експортно-імпортний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення подання, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про відсутність доказів направлення постанови про відкриття виконачого провадження та свідомого ухилення боржниці від виконання судових рішень, оскільки предметом розгляду не є оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця. Помилковими також є посилання суду на відсутність доказів відсутності іншого майна у боржника, на яке можливо звернути стягнення, бо черговість стягнення остаточно визначається виконавцем. Посилаючись на відсутність доказів належності боржниці незареєстрованого будинку, суд дав неналежну оцінку поданим

- 4 -

старшим державним виконавцем з цього приводу доказам. Помилковивим є посилання суду на відсутність доказів щодо неможливості реалізації зазначених земельних ділянок. Окрім того, звернення стягнення на будинок, право власнсоті на який не зареєстроване у встановленому законом порядку пов`язане із зверненням стягнення на земельні ділянки. на яких він розташований. Суд не звернув уваги, що за період із 2013 року жодних дій на погашення боргу не відбулося.

Боржниця ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, направлена на її адресу копія ухвали про відкриття апеляційного провадження з копією апеляційної скарги з додатками повернулася за терміном зберігання.

Справа відкладалася неодноразово, оскільки направлені за місцем реєстрації боржниці судові повістки повернулися за терміном зберігання.

В матеріалах справи відсутні як номер телефону боржниці, так і її електронна адреса, які б давали можливість повідомити її про розгляд справи.

За клопотнням стягувача судові повістки направлялися за місцем знаходження чотирьох господарських товариств, де ОСОБА_1 є керівником згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомсті про вручення чи неврученн яких відсутні.

За таких обставин, суд вичерпав можливість повідомлення боржниці у встановлений спосіб, а відтак прийшов до висновку про можливість розгляд справи у її відсутність з метою дотримання розумних строків розгляду справи та рівноваги у інтересах сторін щодо розгляду справи.

При цьому суд враховує, що рішення ЄСПЛ у справі «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі», де ЄСПЛ вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В суді апеляційної інстанції представник стягувача адвокат Медведська О.Г. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суд Київської області як незаонну.

Державний виконавець належним ином повідомлявся про розгляд справи, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю доказів того, що у боржника, станом на час звернення державним виконавцем з поданням до суду, відсутні грошові кошти чи рухоме майно, за рахунок яких можна було б задовольнити вимоги стягувача. Тобто, державним виконавцем не надано інформаційної довідками з Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, Національної автоматизованої інформаційної системи Державної автомобільної інспекції МВС України, а відтак звернення державного виконавця до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є крайнім заходом, який суд вважав передчасним.

Окрім того, суд керувався тим, що подання державного виконавця та додані до нього

- 5 -

документи не містять відомостей про неможливість виконання рішення суду про звернення стягнення на земельні ділянки, про неможливість проведення оцінки земельних ділянок та їх реалізацію у спосіб, зазначений у виконавчому листі, у зв`язку із наявністю на земельних ділянках зведеної будівлі, яка не зареєстрована у встановленому законом порядку.

Також, суд виходив з того, що державним виконавцем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наведених наступних умов у їх сукупності:

- на момент звернення державного виконавця до суду із вказаним поданням майно повинне мати статус нерухомого майна (нерухомості), яке прийняте в експлуатацію в установленому законом порядку;

- на момент звернення державного виконавця до суду із вказаним поданням таке нерухоме майно повинне належати на праві власності боржнику за виконавчим провадженням, тобто у боржника на цей момент має виникнути право власності на таке нерухоме майно;

- належність боржнику на праві власності такого об`єкта нерухомого майна має бути документально підтверджена;

- право власності боржника на таке майно не зареєстровано в установленому законом порядку.

Разом з тим суд вважав, що сам по собі факт розміщення будівлі на земельній ділянці, яка належить на праві власності боржнику, не є беззаперечним підтвердженням факту виникнення та наявності права власності боржника на таку будівлю.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.10 ст.440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮ України перебуває зведене виконавче провадження № 57336745, яке включає:

- виконавче провадження № 51634422 з примусового виконання виконавчого листа № 369/13657/14-ц, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області, яким визначено, що в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за кредитним договором від 16 липня 2007 року № 28807С134 в розмірі 594492,10 доларів США та 1094981,58 грн. звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 288072154 від 13 серпня 2007 року, а саме: земельну ділянку розміром 0,6361 га, кадастровий номер :02:011:0016; земельну ділянку розміром 1,2722 га, кадастровий номер :02:011:0015, які розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Мироцька сільська рада, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що належать ОСОБА_1 на праві власності. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки за іпотечним договором №288072154 від 13 серпня 2007 року шляхом проведення прилюдних торгів у межах виконавчого провадження та за початковою ціною реалізації, визначеної в ході виконавчого провадження суб`єктом оціночної діяльності відповідно до чинного законодавства України. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 3654 грн. судового збору (виконавче провадження відкрите 20 липня 2016 року);

- виконавчого провадження № 45847013 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 04 грудня 2014 року Голосіївським районним судом м.Києва у справі

- 6 -

№ 752/20859/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 , як з солідарного з ТОВ «Мольва Метал Пак» та ТОВ «ВВІКО» боржника на користь ПАТ «Державний експортно- імпортний банк України» заборгованість ТОВ «Мольва Метал Пак»та ТОВ «ВВІКО» за кредитними договорами, укладеними в рамках Генеральної угоди № 15106№4 від 31березня 2006 року, в розмірі 11917070,43 долариСША, 1850173,03 євро та 385141845,07 грн. (виконавче провадження відкрито 18грудня 2014року);

- виконавчого провадження № 44949303 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 25 вересня 2014 рокуГолосіївським районним судом м.Києва у справі № 752/21718/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»заборгованість ТОВ «Мольва Метал Пак»та ТОВ «ВВІКО» за кредитними договорами, укладеними в рамках Генеральної угоди № 15106ТМ4 від 31березня 2006 року, в розмірі 1292301,31 доларів США, 187527,65 евро та 39489375,24 грн., що разом в гривневому еквіваленті станом на 21 листопада 2013 року (за офіційним обмінним курсом НБУ станом на 21 листопада 2013 року: 1 дол. США = 7,993 грн., 1 євро = 10,812131 грн.) складає 51846313,14 грн. (виконавче провадження відкрито 03 жовтня 2014 року);

- виконавчого провадження № 40267930 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 16 жовтня 2013 року Голосіївським районним судом м.Києва у справі № 2601/15897/12 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як солідарних з ТОВ «ВІГ-Жашківський цукровий завод» боржників, на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитними договорами, укладеними в рамках Генеральної угоди № 151310М від 20 жовтня 2010 року, в розмірі 44477823,06 грн. (виконавче провадження відкрито 16 жовтня 2013 року).

Боржником у зведеному виконавчому провадженні № 57336745 є ОСОБА_1 (код РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), а стягувачем - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України». Загальна сума боргу у зведеному виконавчому провадженні № 57336745 складає 481458257,42 грн.

15липня 2016 державним виконавцем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 51634422, копію постанови направлено сторонам.

11серпня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. Відповідні записи внесено до державного реєстру обтяжень.

11квтіня 2017 року постановою директора Департаменту державної виконавчої служби МЮУкраїни утворено виконавчу групу, якою для проведення виконавчих дій залучено головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області - Міщенко Л.М . Того ж дня, до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області направлено доручення про проведення виконавчих дій.

23січня 2018 року державним виконавцем здійснено опис та арешт нерухомого майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,6361 га, кадастровий номер :02:011:0016; земельної ділянки загальною площею 1,2722 га, кадастровий номер :02:011:0015, які розташовані за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, Мироцька сільська рада, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. На обох земельних ділянках розташований будинок з надвірними спорудами, який огороджений бетонним парканом, про що складено відповідну постанову.

29січня 2020 року державним виконавцем здійснено вихід на земельні ділянки з

- 7 -

кадастровими номерами: :02:011:0015, :02:011:0016, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Мироцька сільська рада. Під час виходу встановлено, що на даних земельних ділянках розташований будинок з надвірними спорудами, земельні ділянки огороджені парканом та знаходяться під охороною, у зв`язку з чим державний виконавець не зміг потрапити на територію ділянок. В даному будинку проживає ОСОБА_1 та належить боржниці, що підтверджено охоронцем ОСОБА_3 . Про всі вищезазначені факти державним виконавцем складено акт № 57336745.

Згідно відповіді Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області за № 783 від 04 грудня 2018 року за вказаною адресою право власності на об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду від 05 вересня 2008 року (зареєстровано в БТІ 01 жовтня 2008 року під реєстровим № 432 в книзі № 2). 08 грудня 2008 року право власності за ОСОБА_1 на вищевказаний об`єкт нерухомого майна скасовано на підставі ухвали апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2009 року (зареєстровано в БТІ 15 лютого 2010 року під реєстровим № 432 в книзі № 2).

Будинок, що розташований на земельних ділянках з кадастровими номерами: :02:011:0015, :02:011:0016, за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, Мироцька сільська рада, право власності не зареєстровано в установленому законом порядку, як і відсутні відомомсті про прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.1291 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сутність добросовісності передбачає вірність зобов`язанням, повагу до прав інших суб`єктів, обов`язок до співставлення власних та чужих інтересів, унеможливлення заподіяння шкоди третім особам.

Згідно із ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

- 8 -

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначеніЗаконом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього зкону Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 вказаної норми передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, у зв'язку з чим та зокрема має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

У ст.50 цього Закону зазначено, що у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно. У разі відсутності технічної документації на майно, у зв`язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувача. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня одержання відповідного повідомлення виконавця не авансує витрати, пов`язані з підготовкою технічної документації на майно, виконавчий документ повертається стягувачу, за умови що відсутнє інше майно у боржника, на яке можливо звернути стягнення.

- 9 -

Частиною 3 ст.50 цього Закону передбачено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Відповідно до ч.4 ст.50 цього Закону у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч.ч.5 та 6 ст.52 цього Закону у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно. У разі якщо на зазначене у частині п`ятій цієї статті майно накладається арешт, воно реалізується в такій черговості: 1) майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (предмети інтер`єру офісів, готова продукція та товари тощо); 2) об`єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві.

За змістом ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Судом першої інстанції встановлено, що матеріали подання не мають підтверджень, чи направлялась постанова про відкриття виконавчого провадження боржнику для виконання, тому невідомо, чи боржник свідомо не виконує рішення суду.

Також встановлена відсутністьдоказів того, що у боржника, станом на час звернення державним виконавцем з поданням до суду, відсутні грошові кошти чи рухоме майно, за рахунок яких можна було б задовольнити вимоги стягувача. Тобто, державним виконавцем не надано інформаційної довідками з Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, Національної автоматизованої інформаційної системи Державної автомобільної інспекції МВС України.

Окрім того, подання державного виконавця та додані до нього документи не містять відомостей про неможливість виконання рішення суду про звернення стягнення на земельні ділянки, про неможливість проведення оцінки земельних ділянок та їх реалізацію у спосіб, зазначений у виконавчому листі, у зв`язку із наявністю на земельних ділянках зведеної будівлі, яка не зареєстрована у встановленому законом порядку.

Також державним виконавцем не зазначено та не надано документів, що звернення стягнення на нерухоме майно, яке не зареєстровано за боржником у встановленому законом порядку, необхідно для погашення виконавчого збору, або інших витрат, які були понесені підчас здійснення примусових виконавчих дій.

Як вбачається із матеріалів подання, земельні ділянки, на які звернуто стягнення, мають цільове призначення - ведення особистого селянського господарства і не були надані боржнику для забудови. Також суду не надано документів про дотримання боржником архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил при будівництві будинку, чи був отриманий відповідний документ, який дає право виконувати будівельні роботи, чи затверджено проектну документацію та інше.

Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

- 10 -

Встановлено, щодержавним виконавцем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наступних умов, зокрема, що майно має статус нерухомого майна (нерухомості), яке прийняте в експлуатацію в установленому законом порядку; що таке нерухоме майно належить на праві власності боржнику за виконавчим провадженням, підтвердження цього факу.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення подання.

Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про відсутність доказів направлення постанови про відкриття виконачого провадження та свідомого ухилення боржниці від виконання судових рішень, оскільки предметом розгляду не є оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця необгрунтовані, оскільки дана обстаивна підлягає з`ясуванню при розгляді справи судом з метою об`єктивного встановлення обстаивн справи.

Доводи скарги щодо помилковості посилань суду на відсутність доказів відсутності іншого майна у боржника, на яке можливо звернути стягнення, бо черговість стягнення остаточно визначається виконавцем безпідставні і прямо суперечать ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», яка вказує, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Доводи скарги про те, що суд дав неналежну оцінку поданим старшим державним виконавцем доказам щодо належності боржниці спірного нерухомого майна необгрунтовані. Надані державним виконавцем відомості не є переконливими доказами належності ОСОБА_1 спірного майна.

Доводи апеляційної скарги про помилковість посилань суду на відсутність доказів щодо неможливості реалізації зазначених земельних ділянок з огляду на розташування на них незареєстрованого нерухомого майна безпідставні та суперечать ст.ст.5,6 Закону України «Про іпотеку», зокрема ст.6 вказаного Закону чітко передбачає можливість звернення стягнення на земельну ділянку окремо від наявного на цій ділянці нерухомого майна.

Це ж стосується посилань скаржника на те, що звернення стягнення на будинок, право власності на який не зареєстроване у встановленому законом порядку, пов`язане із зверненням стягнення на земельні ділянки, на яких він розташований, які необгрунтовані з викладених вище підстав.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам скаржника, викладеним у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення

- 11 -

та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: