н/п 2/490/2513/2020 Справа № 490/1340/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Дудник Г.С.

за участі сторін та представника позивача адвокатки Мантуленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, -

ВСТАНОВИВ :

02 березня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ) з позовом, в якому просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні ним - ОСОБА_1 будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом вселення його до цього будинку та передачі йому ключів від нього. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав на те, що він є власником 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Інші 5/6 частини цього будинку належать на праві власності відповідачу ОСОБА_2 . На даний час цей будинок є єдиним місцем проживання позивача, а відповідач чинить йому перешкоди в користуванні належного йому майна. У звязку із цим позивач змушений мешкати в п. Лимани. У спірному будинку зареєстровано місце проживання позивача. З огляду на зазначене на підставі приписів статтей 9 та 47 Конституції України, 9 та 150 Житлового кодексу Української РСР, статтей 317, 319, 312, 383, 391 Цивільного кодексу України, позивач просить задовольнити його позов.

Відзиву на позов від відповідача не надійшло.

В судовому засіданні позивач та представник позивач підтримали позовні вимоги з виклдаених підстав. Представник позивача наголосила на тому, що на теперішній час вистановлення порядку користування спільним будинком сторін не є предметом позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задволення позову в повному обсязі. Суду пояснив, що він не заперечує проти виділення відповідачу лише однієї кімнати, площею 8 кв.м. , що відповідає частки ОСОБА_1 , проте за умови, якщо він зробить собі окремий вхід.При цьому він не дозволить йому користуватися загальними приміщеннями та загальним входом до будинку.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін та представника позивача, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2005 року задоволено позови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на розташовані за адресою: АДРЕСА_1 : літню кухню літ. «В» розмірами (4,17х6,90) м., сарай літ. «К» розмірами (2,45х1,90) м., сіни літ «а3» розмірами (2,71х2,98)м. За ОСОБА_2 визнано право власності на розташовані за адресою АДРЕСА_1 : житлову пристройку літ. «А1», гараж літ. «О», сарай літ. «Д», сарай літ. «К», душ літ. «Л», уборна літ. «М».

Відповідно до державного акту, виданого ОСОБА_3 , площа земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 складає 0,1000 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2019 року у справі № 490/2378/18 задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 про зменшення розміру обов`язкової частки в спадщині та частково задоволено позов ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Зменшено ОСОБА_1 розмір обов`язкової частки у спадщині з ј до 1/6 частки від спадщини, що залишалась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, розташованих по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з постановлення Миколаївським апеляційним судом ухвали від 17 січня 2020 року про повернення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції у справі №490/2378/18 набрало законної сили.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд виходить із таких міркувань.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Частина перша статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Зазначені правомочності власник здійснює на власний розсуд (частина перша статті 317, частина перша статті 319 ЦК України).

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні можливе лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 296/4500/16-ц, стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

З матеріалів справи слідує, що на час розгляду справи будинок АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної часткової власності. Співвласниками цього будинку є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Так, позивач ОСОБА_1 є власником 1/6 частки від спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 .. Частка ОСОБА_3 складається з розташованих по АДРЕСА_1 : житлового будинку; літньої кухні літ. «В» розмірами (4,17х6,90) м.; сарая літ. «К» розмірами (2,45х1,90) м.; сіней літ «а3» розмірами (2,71х2,98) м; земельної ділянки, площею 0,1000 га.

Відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності 5/6 частини частки від спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 , обсяг якої зазначено вище.

Крім того, на праві оосбистої власності відповідачу належать розташовані по АДРЕСА_1 : прибудова літер "А' ", гараж "О", сараї "Д" та "К", душ літер "Л" та вбиральня літер "М".

Згідно з приписами частини першої статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Під час розгляду справи судом встановлено та не заперечується сторонами, що між сторонами існують тривалі неприязнені відносини,, у спірному житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 , проживає відповідач ОСОБА_2 та чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні цим будинком.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про те, що за результатами розгляду справи судом встановлено наявність у позивача права власності на частину спірного житлового будинку та наявність у нього перешкод у користуванні цим майном, яка є однієї з правомочностей права власності. Вказане є визначальним критерієм для застосування статті 391 ЦК України, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення.

Відтак, ОСОБА_2 слід зобов`язати усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за виключенням житлової прибудови літер " А' ", гаража "О", сараїв "Д" та "К" , душу літер "Л" та вбиральні літер "М", оскільки зазначені будівлі та споруди відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2005 року належать на праві власності відповідачу. Зазначені перешкоди слід усунути шляхом вселення позивача ОСОБА_1 та передачі йому комплекту ключів від вхідних дверей (воріт).

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За такого, суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача щодо необхідності вселення позивача лише у відповідну кімнату, оскільки на час вирішення справи судом між сторонами, які є співвласниками спірного житлового будинку, відсутня домовленість щодо порядку володіння та корситування спільним майном та неможливість досягнення такої згоди не встановлена судом достеменними доказами ( тим більше, що позивач до теперішніього часу не користувався належною йому часткою у спільному майні) .

З огляду на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 840 грн 80 коп. судового збору, сплаченого ним за подачу цього позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 79-81, 141, 259-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за виключенням житлової прибудови літер " А' ", гаража "О", сараїв "Д" та "К" , душу літер "Л" та вбиральні літер "М", - шляхом вселення та передачі комплекту ключів від вхідних дверей (воріт).

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 840 грн 80 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Миколаївському Апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 23 листопада 2020 року.

Суддя Гуденко О.А.