Справа № 214/5212/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 листопада 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Зваді Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , подану представником позивача адвокатом Штефаном Дмитром Юрійовичем, до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Штефан Д.Ю. звернувся до суду з позовом, до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом, на двокімнатну квартиру, розташовану на сьомому поверсі дев`ятиповерхового будинку, житловою площею 27,3 кв.м., загальною площею 43,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за життя фактично прийняв, але не оформив право на обов`язкову частку у спадщині після смерті дружини, ОСОБА_2 .

В обґрунтування пред`явлених вимог представник позивачки зазначив наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Шлюб було зареєстровано 25 вересня 1981 року. За життя ОСОБА_2 та її чоловікові, ОСОБА_3 , на праві спільної сумісної власності, як майно набуте за час шлюбу, на підставі свідоцтва про право власності від 06 лютого 1992 року, виданого виконавчим комітетом Саксаганської районної ради народних депутатів, зареєстрованого у Криворізькому БТІ, належала двокімнатна квартира, розташована на сьомому поверсі дев`ятиповерхового будинку, житловою площею 27,3 кв.м., загальною площею 43,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_2 склала заповіт від 16 січня 2018 року, посвідчений Железною О.В., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, яким заповіла належну їй квартиру позивачу ОСОБА_1 , за умови довічного проживання у ній ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 склав заповіт від 16 січня 2018 року, посвідчений Железною О.В., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, яким заповів усе належне йому майно, права та обов`язки, позивачу ОСОБА_1 . У відповідності із ст. 1216, 1217 ЦК України, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її чоловікова, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт своєчасного прийняття встановлено приватним нотаріусом Волошко О.М. З метою оформлення спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Волошко О.М. Однак нотаріусом було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, від 09.07.2020 року, якою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із невизначеністю обсягу спадкового майна, а саме частки ОСОБА_2 . Також нотаріусом встановлено, що, окрім позивача ОСОБА_1 , право на обов`язкову частку у спадщині мав чоловік померлої, ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований разом із спадкодавцем, але за життя не оформив спадкових прав. З метою оформлення спадщини, шо відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Волошко О.М. Однак нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.07.2020 року, якою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності на спадкове майно та невизначеністю обсягу спадкового майна, а саме частки ОСОБА_3 , та рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав. Крім позивача, із заявою про прийняття спадщини, більше ніхто не звертався, інші спадкоємці відсутні. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю, що діяв на час набуття ОСОБА_2 права власності, на час набуття права власності, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і |розпорядження цим майном. Аналогічна позиція щодо застосування вказаної норми Кодексу про шлюб та сім`ю міститься в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 09 вересня 2009 р. Таким чином, ОСОБА_2 та її чоловікові ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, як майно, набуте за час шлюбу, за життя належала квартира, житловою площею 27,3 кв.м., загальною площею 43,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до ч. 1. ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1297 ЦК Україні передбачає обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачі цей обов`язок виконала в повному обсязі, звернувшись до нотаріуса. Однак вказана дія не дозволила їй реалізувати свої законні права та інтереси. Згідно п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги при визнання прав на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У зв`язку з неможливістю належним чином оформити свої спадкові права за заповітом після смерті ОСОБА_2 , та її чоловіка ОСОБА_3 , який за життя фактично прийняв, але не оформив право на обов`язкову частку у спадщині після смерті дружини ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач змушена звернутись до суду із цією позовною заявою.

Ухвалою суду від 5 жовтня 2020 року була задоволена заява представника позивача про витребування доказів.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, від її представника до суду надійшла заява, в якій останній просить провести судове засідання без їх участі, заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв не надавав, відзиву на подавав, у зв`язку з чим на підставі ст. 223 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні дослідженні наступні письмові докази: свідоцтво про шлюб (а.с .9), свідоцтва про смерть (а.с.10, 11), свідоцтво про право власності (а.с. 12), акт (а.с. 13-14), експлікація (а.с.15), заповіти (а.с.16,17), постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії (а.с.18,19), звіт з оцінки нерухомого майна (а.с.20-21), спадкова справа ОСОБА_3 (а.с.46- 69), спадкова справа ОСОБА_2 (а.с. 70-93), довідка (а.с.99).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належним доказом: свідоцтво про шлюб (а.с.9), так як цей доказ підтверджує ту обставину, що померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі.

Суд вважає належними доказами: свідоцтва про смерть (а.с.10,11), так як ці докази підтверджують факти смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Суд вважає належним доказом: свідоцтво (а.с.12), так як цей доказ підтверджує ту обставину, що ОСОБА_2 на праві власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд вважає належним доказом:довідку (а.с.87), так як цей доказ підтверджує, що ОСОБА_3 на момент смерті своєї дружини ОСОБА_2 постійно проживав з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд вважає належним доказомзаповіт (а.с.16), так як цей доказ підтверджує ту обставину, що за життя ОСОБА_2 склала заповіт від 16.01.2018 року, яким заповідала належну їй квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , позивачці ОСОБА_1 .

Суд вважає належним доказомзаповіт (а.с. 17), так як цей доказ підтверджує ту обставину, що за життя ОСОБА_3 склав заповіт від 16.01.2018 року, яким заповідав все належне йому майно позивачці ОСОБА_1 .

Суд вважає належним доказом спадкову справу (а.с.46-69), так як цей доказ підтверджує ті обставини, що позивачка ОСОБА_1 своєчасно звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Суд вважає належним доказом спадкову справу (а.с.70-93), так як цей доказ підтверджує ті обставини, що позивачка ОСОБА_1 своєчасно звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так які докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 25 вересня 1981 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що встановлено свідоцтвом (а.с.9).

На підставі свідоцтва про право власності від 06 лютого 1992 року, виданого виконавчим комітетом Саксаганської районної ради народних депутатів, зареєстрованого у Криворізькому БТІ, ОСОБА_2 належала двокімнатна квартира, житловою площею 27,3 кв.м., загальною площею 43,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено свідоцтвом (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.11).

ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено довідкою (а.с.87).

ОСОБА_3 на день смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою; АДРЕСА_1 , був непрацездатним, оскільки мав вік 72 роки, що встановлено довідкою (а.с.87), свідоцтвами (а.с.10,11).

Відповідно до заповіту, посвідченого 16 січня 2018 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Железною О.В., ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 належну їй квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Відповідно до заповіту, посвідченого 16 січня 2018 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Железною О.В., ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 все належне йому майно (а.с.17).

Позивачка ОСОБА_1 5 вересня 2018 року звернулась до приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Волошко О.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру у зв`язку з неможливістю визначення обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_2 (а.с. 70-93).

Позивачка ОСОБА_1 11 вересня 2019 року звернулась до приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Волошко О.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого документу, що підтверджує право власності на квартиру та неможливістю визначення обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 (а.с. 46-69).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами КпШС України, ЦК України.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідност.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Судом встановлено що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як подружжя, під час шлюбу набули у спільну сумісну власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . У відповідності до вимог ч. 1 ст. 28 КпШС України, частки кожного з них, є рівними та складають по Ѕ частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 склала заповіт на ім`я позивачки, який був посвідчений в нотаріальному порядку. До складу спадкової маси після смерті ОСОБА_2 входила Ѕ частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , позивачка була спадкоємицею за заповітом, а ОСОБА_3 спадкоємцем за законом, а саме у відповідності до вимог ст. ст. 1241, 1268 ЦК України успадкував ј частину вищезазначеної квартири, оскільки постійно проживав із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини.

Cудом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вона успадковує усі права та обов`язки, які належали спадкодавцям за життя та не припинилися внаслідок їх смерті.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка після смерті спадкодавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. У видачі свідоцтв про право на спадщину позивачці після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нотаріусом відмовлено у зв`язку з неможливістю визначення обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого документу, що підтверджує право власності на квартиру.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У положеннях п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на викладене, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивачки, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту її прав як спадкоємиці шляхом визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , який помер, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за життя фактично прийняв, але не оформив право на обов`язкову частку у спадщині після смерті дружини ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 22,28 КпШС України, ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1223,1241, 1258,1261,1268, 1296 ЦК України, ст. ст. 4,6,10,12,13,81-83,89,141,223,247,259,263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , подану представником позивача адвокатом Штефаном Дмитром Юрійовичем, до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , житловою площею 27,3 кв.м., загальною площею 43,8 кв.м.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов