КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/500/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Рейнарт І.М.

Секретаря судового засідання Рудик О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової Ірини Олександрівни, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра», банк) Стрюкова І.О., звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 квітня 2008 року між ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_1 , як позичальником, та ОСОБА_2 , як поручителем, був укладений кредитний договір «Автопакет» № 139/П/14/2008-840, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 9 554,46 доларів США на придбання автотранспортного засобу зі сплатою 14,30% річних, строком до 18 квітня 2013 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору позичальник передав банку в заставу автомобіль ЗАЗ TF 699P, 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Посилаючись на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість, кредитор просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь заборгованість у розмірі 19 434,85 доларів США, яка складається з: непогашеного кредиту - 7 944 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 167 291,34 грн.; несплачених відсотків - 5 714,40 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 120 338,65 грн.; пені - 4 821 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 101 524,53 грн.; штрафу - 955,45 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 20 120,57 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 березня

2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2016 року рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором «Автопакет» від 29 квітня 2008 року у розмірі 11 212,86 доларів США, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі

7 944 доларів США, нарахованих відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3 268,86 доларів США та штрафу у розмірі 20 120,57 грн. У задоволенні інших вимог до ОСОБА_1 відмовлено. В решті рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 березня 2016 року залишено без змін. Здійснено розподіл судових витрат (а.с. 215-216, 217-224 том 1).

Постановою Верховного Суду від 30 травня 2018 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2016 року у частині розгляду позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_1 скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2016 року у частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_2 залишено без змін (а.с. 55-60 том 2).

У такому випадку справа розглядається колегією суддів на загальних підставах за раніше поданою апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 березня 2016 року в частині вимог до ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі позивач порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Надра», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкова І.О., мотивуючи тим, що суд першої інстанції не виконав своїх обов`язків, визначених законом, всебічно, повно й об`єктивно не з`ясував обставини справи та не надав їм належної оцінки, ухвалив судове рішенні, що не відповідає вимогам законності і обґрунтованості.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує. Направлена банком досудова вимога залишилась без виконання позичальником ОСОБА_1 .

При цьому, установивши при розгляді справи, що поручителем за договором ОСОБА_2 , який безпосередньо керував предметом застави, було передано до ПАТ КБ «Надра» заставний автомобіль, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , суд першої інстанції не взяв до уваги роз`яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» про те, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави тощо) належить виключно позивачеві. З пред`явлених вимог ПАТ КБ «Надра» та наданого позивачем розрахунку вбачається, що кредитором заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором без врахування передачі банку заставного майна, яким забезпечувалось виконання кредитного договору.

20 березня 2020 року представник позивача повідомив суд апеляційної інстанції про те, що за результатами електронного аукціону з продажу майнових прав, оформлених протоколом № UA-EA-2020-01-17-000012-b від 10 лютого 2020 року, складеного товарною біржею «Публічні аукціони» ПАТ КБ «Надра» передав у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» майнові права за кредитним договором № 139/П/14/2008-840 від 29 квітня 2008 року, із долученням нотаріально посвідченого договору про відступлення права вимоги від 05 березня 2020 року з реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників/поручителів/заставодавців/дебіторів за такими договорами, що є додатком № 1 до договору про відступлення права вимоги від 05 березня 2020 року, у тому числі за кредитним договором, укладеним із відповідачкою ОСОБА_1 ( а.с. 55-59 том 3).

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відповідно до укладеного договору про відступлення прав вимоги від 05 березня 2020 року в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ КБ «Надра» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» права вимоги за кредитним договором, укладеним із відповідачкою ОСОБА_1 , внаслідок чого ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» замінює ПАТ КБ «Надра» як кредитора (стає новим кредитором).

Частиною 1 статті 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Протокольною ухвалою від 28 вересня 2020 року судом апеляційною інстанцією залучено до участі у справі правонаступника позивача - ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» (а.с. 103-104 том 3).

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.

В судове засідання, призначене Київським апеляційним судом в останнє 16 листопада 2020 року, представник позивача (новий кредитор) ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» та відповідач ОСОБА_2 не з`явились, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 139/П/14/2008-840, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в сумі 9 554, 46 доларів США зі сплатою 14,30 процентів річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 18 квітня 2013 року для придбання автомобіля - пункт 1.1. договору (а.с. 7-13 том1).

Сторони договору визначили, що позичальник повертає кредит та сплачує банку відсотки безготівковим перерахуванням або внесення готівкових коштів на поточний рахунок шляхом сплати суми мінімального необхідного платежу по кредиту/кредитні лінії щомісячно до 18 числа поточного місяця - підпункти 2.2.1., 2.2.2, 2.2.3. договору.

У разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення - пункт 5.1. договору.

Позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10 % відсотків від суми кредиту, визначеного у пункті 1.1. цього договору, за кожний випадок порушення вимог п.п. 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. договору, а саме: забезпечення позичальником всіма необхідними документами для здійснення ним дій, передбачених пунктом 2.1. цього договору на видачу готівки; суворо дотримуватись положень цього договору; протягом двох робочих днів повідомляти банк про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язання за цим договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують; на вимогу банку надавати документи, що підтверджують поточний фінансовий стан позичальника; надання додаткового забезпечення виконання зобов`язань за цим договором у разі суттєвого погіршення фінансового стану позичальника, зниження вартості забезпечення за цим договором.

У підпунктах 4.2.5., 4.3.5. кредитного договору сторони зобов`язання передбачили, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язання щодо повернення кредиту/кредитної лінії, сплати нарахованих відсотків, та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж. У такому випадку, позичальник зобов`язаний протягом семи календарних днів з дня отримання вимоги банку про дострокове повне виконання зобов`язання, виконати зобов`язання щодо повернення кредиту/коштів, отриманих в рамках кредитної лінії, сплатити нараховані відсотки, інших платежів, передбачених цим договором та можливих штрафних санкцій.

Сторони, керуючись статтею 259 ЦК України, дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 років.

За умовами підпункту 3.1.1. сторони узгодили, що в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язання щодо погашення кредиту/кредитної лінії, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник передає в заставу предмет застави, який належить заставодавцеві на праві приватної власності.

Підпунктами 3.1.5., 3.1.7. пункту 3.1. договору визначено, що при порушені позичальником умов цього договору щодо строків виконання зобов`язання у банку виникає право на задоволення вимог, забезпечених заставою, за рахунок предмета застави. Банк має право отримати задоволення за рахунок предмета застави своїх вимог щодо дострокового виконання зобов`язання, в тому числі тієї частини зобов`язання, строк виконання якої ще не настав.

На виконання умов договору позичальник ОСОБА_1 передала банку в заставу автомобіль ЗАЗ TF 699P, 2008 року, синього кольору, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи на підставі поданих та досліджених доказів свідчать про те, що банк виконав свої зобов?язання, надавши позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти в повному обсязі, які прийняті позичальником від банку й використані за призначенням.

Видача банком суми позики позичальнику ОСОБА_1 підтверджується заявою на видачу готівки № 233 від 29 квітня 2008 року (а.с. 22 том1).

Обставини укладення договору на умовах, визначених у ньому, отримання грошових коштів в сумі 9 554,46 доларів США, еквівалент у гривнях 48 250,02 грн., та часткового виконання основного зобов`язання визнані відповідачкою ОСОБА_1 під час судового розгляду справи.

Розрахунок заборгованості за договором № 139/П/14/2008-840 від 29 квітня 2008 року свідчить про те, що останній платіж, який зараховано банком, здійснено позичальником ОСОБА_1 - 28 липня 2010 року (а.с. 4 том 1).

Оскільки позичальник ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання щодо сплати належних з неї коштів за кредитним договором, ПАТ КБ «Надра», реалізуючи свої права, що випливають із положень частини другої статті 1050 ЦК України та підпункту 4.2.5., пункту 4.2. кредитного договору, визнав строк повного виконання зобов`язання таким, що настав, направивши позичальнику 13 червня 2012 року досудову вимогу, в якій просив впродовж 7 банківських днів з дати надіслання банком цього повідомлення виконати зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі (а.с. 91 том 1).

Досудова вимога від 13 червня 2012 року залишилась без виконання позичальником.

З огляду на пред`явлену вимогу від 13 червня 2012 року про дострокове стягнення кредиту слід дійти висновку, що кредитор такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно строк дії договору від 29 квітня 2008 року № 139/П/14/2008-840 змінився з сьомого дня з дати, зазначеної на досудовій вимозі, що адресована позичальнику, про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі 20 червня 2012 року.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів, виходить з такого.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 ЦК України.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору - частина 4 статті 631 ЦК України.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Аналізуючи норми статей 530, 631, 1050 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення позичальником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України протягом всього часу - до закінчення строку кредитування ( у справі, що переглядається - 20 червня 2012 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі, прострочення яких мало місце під час дії договору.

Після зміни строку виконання зобов`язання право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, неустойку за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Колегію суддів встановлено, що звертаючись, 23 червня 2015 року, до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 квітня 2008 року № 139/П/14/2008-840, банк (кредитор) посилався на те, що позичальник у повному обсязі борг не погасила, має заборгованість з погашення тіла кредиту, зі сплати щомісячних процентів за період з 28 липня 2010 року по 14 червня 2015 року, нарахованої пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 15 червня 2014 року по 14 червня 2015 року, а також штраф за порушення умов договору у розмірі 955,45 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 20 120,57 грн.

Разом з тим, виходячи з правового аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти, неустойку за час дії договору кредиту, слід дійти висновку, що вимоги кредитора щодо стягнення процентів, неустойки за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право кредитора.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам за користування кредитними коштами за період з 21 червня 2012 року по 16 червня 2015 року в сумі 3 527,56 доларів США, а також вимога в частині стягнення пені за прострочення сплати мінімального платежу за період з 15 червня 2014 року по 14 червня 2015 року в сумі 4 821,00 доларів США, що виходить за межі зміненого строку кредитування, є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки у банка відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню за прострочення сплати мінімального платежу, що включає тіло кредиту та проценти, після закінчення строку його дії, тобто після 20 червня 2012 року.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі вимоги кредитором у справі, яка переглядається, не заявлялися.

Відсутні правові підстави для задоволення вимоги і в частині складової заборгованості у виді штрафу за порушення умов договору у розмірі 955,45 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 20 120,57 грн., оскільки банк, нараховуючи одночасно пеню та штрафи згідно умов кредитування за порушення позичальником строків виконання зобов`язання, просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання, що суперечить вимогам частини 1 статті 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Досліджуючи розрахунок заборгованості, колегією суддів встановлено, що на виконання умов кредитного договору позичальником за період з 20 травня 2008 року по 28 липня 2010 року сплачено 7 606,42 доларів США, з яких 1 648,04 доларів США віднесено кредитором на погашення тіла кредиту, 2 743,86 доларів США - на погашення щомісячних процентів за користування кредитом, 9,14 доларів США - на погашення пені по кредиту (а.с. 4-6 том 1).

На підставі зібраних та досліджених доказів щодо визначеного розміру заборгованості, періоду її виникнення, колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість в частині залишку кредиту в сумі 7 906,42 доларів США, процентів за користування кредитом, які несплачені позичальником за період з 28 липня 2010 року по 20 червня 2012 року в сумі 2 186,84 доларів США підтверджується розрахунком заборгованості та свідчить про дійсність вимоги в цій частині, яка існувала на момент зміни кредитором умов основного зобов`язання щодо строку дії договору.

Доказів погашення заборгованості позичальником ОСОБА_1 матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Разом з тим, заперечуючи проти розміру заборгованості, ОСОБА_1 зазначала, що предмет застави - автомобіль ЗАЗ TF 699P, 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був переданий банку для його реалізації з метою погашення проблемної заборгованості. На момент звернення банку до суду автомобіль позичальнику не повертався, а розрахунок заборгованості за кредитним договором здійснений без врахування передачі банку заставного майна та відповідно сума заборгованості визначена без урахування вартості переданого в рахунок погашення боргу заставного майна.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно акту приймання-передачі автомобіля від 13 грудня 2011 року автомобіль ЗАЗ TF 699P, 2008 року, синього кольору, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , був переданий поручителем ОСОБА_2 банку на відповідальне зберігання для його реалізації (а.с. 43 том 1).

Актом приймання-передачі автомобіля від 07 серпня 2012 року, оформленого між ПАТ Комерційний банк «Надра» та торгівельної організації ПП «НИВА-В.Ш.», автомобіль ЗАЗ TF 699P, 2008 року, синього кольору, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , був переданий представнику торгівельної організації ПП «НИВА-В.Ш.» Кащенко О.В. (а.с. 122 том 1).

Відповідно до листа-повідомлення від 19 червня 2012 року ПАТ КБ «Надра» повідомило позичальника ОСОБА_1 , що на сьогоднішній день банк знайшов покупця, шляхом розміщення оголошень на спеціалізованих сайтах, який має намір придбати зазначений автомобіль (а. с. 73 том 1).

Факт передачі банку транспортного засобу, яким забезпечувалось виконання зобов`язань за кредитним договором не оспорювався позивачем ПАТ КБ «Надра» під час судового розгляду справи.

За змістом статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 20 Закону України «Про заставу»).

Колегією суддів встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 прострочила виконання зобов`язання за договором кредиту, а позивач на підставі, передбаченій підпунктом 3.1.5. кредитного договору, отримав переданий в заставу автомобіль ЗАЗ TF 699P, 2008 року, синього кольору, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 для його реалізації з метою погашення кредитної заборгованості відповідача, однак жодних подальших дій з моменту передачі автомобіля банком здійснено не було.

Враховуючи суть взаємопов`язаних кредитних і заставних зобов`язань, факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, що передбачено умовами укладених між сторонами кредитного договору, в якому містяться умови щодо забезпечення виконання зобов`язання за рахунок предмета застави, породжує для кредитора обов`язок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора.

За змістом статей 614, 616 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

З урахуванням змісту зазначених норм матеріального права та встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що заборгованість підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_1 з відрахуванням вартості предмета застави на момент його передачі позивачу, оскільки ухилення кредитора від реалізації предмета застави і неможливість вчинення боржником аналогічної дії, спрямовані на задоволення вимог заставодержателя, має кваліфікуватися як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобов`язання, та призводить до прострочення кредитора.

Станом на дату передачі заставленого майна без урахування вартості переданого автомобіля розмір заборгованості за кредитним договором відповідачки ОСОБА_1 , складає загальну суму 10 093,26 доларів США, з яких: 7 906,42 доларів США залишок кредиту; 2 186,84 доларів США - процентів за користування кредитом.

У письмових поясненнях та під час судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача підтвердив, що у банка відсутня інформація як про місце перебування, так і про реалізацію транспортного засобу. Причини, з яких предмет застави не був реалізований банком в рахунок погашення заборгованості, пояснити не зміг (а.с. 87-88, 207 том 2).

На стадії перегляду справи в суді апеляційної інстанції задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», призначено у справі судово-товарознавчу експертизу, про що постановлено ухвалу від 18 вересня 2018 року із дорученням проведення експертизи експертам Київської незалежної судової експертизи (а.с. 159-160 том 2).

На вирішення експертів постановлено питання про ринкову вартість транспортного засобу ЗАЗ ТР 699Р, 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 07 серпня 2012 року та на час проведення дослідження. Зобов`язано Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» повідомити експерту місце знаходження транспортного засобу.

В разі неможливості експерту оглянути автомобіль, надати суду висновок щодо ринкової вартості аналогічного автомобіля (аналогічної марки, року випуску, середньостатистичного пробігу транспортного засобу) з урахуванням його технічного стану, визначеного в акті приймання-передачі автомобіля від 07 серпня 2012 року.

Зобов`язано сторін в справі, надавати експертам за їх вимогою, оригінали чи копії документів необхідні для проведення експертизи, в тому числі об`єкт дослідження.

Оплату експертизи покладено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра».

Роз`яснено сторонам про наслідки ухилення від участі в експертизі (стаття 109 ЦПК України).

05 березня 2019 року до Київського апеляційного суду надійшли матеріали цивільної справи з повідомленням Київської незалежної судово-експертної установи про залишення без виконання ухвали суду від 18 вересня 2018 року (а.с. 174 том 2).

У повідомленні Київської незалежної судово-експертної установи № 6984 від 26 лютого 2019 року зазначалось про те, що 02 жовтня 2018 року на виконання вимог ухвали від 18 вересня 2018 року експертною установою на адресу платника ПАТ Комерційний банк «Надра» надсилався рахунок за проведення експертизи. 27 грудня 2018 року на адресу суду надсилалось зобов`язання щодо оплати рахунку за проведення експертизи до 01 лютого 2019 року, однак станом на 26 лютого 2019 року оплата за проведення експертизи не надійшла, що свідчить про навмисне затягування справи.

Керуючись положеннями пункту 1.13. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5 (із змінами та доповненнями), експертною установою ухвала суду від 18 вересня 2018 року залишилась без виконання, а матеріали цивільної справи повернуті до суду без проведення експертизи (а.с. 174 том 2).

Матеріалами справи підтверджується, що зобов`язання експертної установи щодо оплати рахунку за проведення експертизи від 27 грудня 2018 року № 6900 надіслано судом на адреси ПАТ Комерційний банк «Надра», яке вручено адресату рекомендованим листом 17 січня 2019 року (а.с. 165, 169, 170 том 2).

В судовому засіданні 08 квітня 2019 року, після поновлення провадження у справі, представник ПАТ Комерційний банк «Надра» Савчук О.Г. підтвердив обставини не оплати вартості експертизи, що призначена за клопотання банку, а також те, що позивач (банк) не має наміру повертатись до клопотання про призначення у справі судової товарознавчої експертизи на предмет визнання ринкової вартості автомобіля ЗАЗ TF 699P, 2008 року, синього кольору, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на день його передачі позивачу (а.с.187 том 2).

З метою повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, судом апеляційної інстанції з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз витребовувалась довідка про ринкову вартість аналогічного автомобіля (аналогічної марки, року випуску, середньостатистичного пробігу транспортного засобу) ЗАЗ TF 699P, 2008 року, синього кольору, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням його технічного стану, визначеного в актах приймання-передачі автомобіля від 13 грудня 2011 року, від 07 серпня 2012 року, з направленням на адресу експертної установи копію акта від 13 грудня 2011 року та від 07 серпня 2012 року (а.с. 88 том 3).

У відповідь на запит суду Київський науково-дослідний інститут судових експертиз повідомив про те, що надання відповіді на поставлене судом питання щодо визначення ринкової вартості автомобіля передбачає проведення відповідних розрахунків, які виконуються під час проведення автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження). Запропоновано скерувати до експертної установи відповідну ухвалу про призначення автотоварознавчої експертизи та надати якісні документи, які містять інформацію про фактичний стан автомобіля на визначені дати оцінки ( а.с. 100 том 3).

Представник позивача в наступні судові засідання, що визначені судом після 08 липня 2019 року, не з`явився. 20 березня 2020 року подав до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи без участі представника ПАТ Комерційний банк «Надра» (а.с. 55 том 3).

Залучений до участі у справі правонаступник позивача - ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус», при належному повідомленні про місце і час судового розгляду справи, явку представника в судове засідання не забезпечив (а.с. 103-104, 107, 109 том 3).

Частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З викладених норм права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів.

Встановлені колегією суддів фактичні обставин справи свідчать про те, що позивач (кредитор у зобов`язані), отримавши на правовій підставі, передбаченій підпунктом 3.1.5. кредитного договору, переданий в заставу автомобіль ЗАЗ TF 699P, 2008 року, синього кольору, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 для його реалізації з метою погашення кредитної заборгованості відповідача, не вчинив належних і зрозумілих іншій стороні дій, що випливають як із суті зобов`язання, із вимог закону, так і зі звичаїв ділового обороту щодо недопущення заподіяння шкоди іншій особі, надання своєчасної можливості належно виконати зобов`язання позичальнику.

Такі дії в сукупності також із неврахуванням вартості предмета застави на момент його передачі позивачу (кредитору у зобов`язані) призвели до штучного збільшення розміру боргу позичальника (відповідачки ОСОБА_1 ) та до його невірного розрахунку по суті.

На виконання вимог частини 5 статті 12 ЦПК України суд апеляційної інстанції сприяв учасникам судового процесу в реалізації прав, передбачених цим кодексом, з роз`ясненням процесуального права заявити клопотання про призначення у справі експертизи для визначення ринкової вартості автомобіля станом на день його передачі кредитору (позивачу у справі) з метою відрахування вартості предмета застави від загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ Комерційний банк «Надра».

Про проведення судової товарознавчої експертизи заявив клопотання позивач, однак після постановлення судом ухвали про призначення експертизи позивач відмовився від проведення експертизи, оплату вартості експертизи не здійснив.

Наслідки ухилення від участі в експертизі, що роз`ясненні судом учасникам справи, визначені у статті 109 ЦПК України.

На підставі статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Як встановлено колегією суддів під час судового розгляду справи, що кредитор (позивач у справі) не мав належних підстав вважати позичальника ОСОБА_1 винним у порушенні зобов`язання в тих межах, в яких пред`явив позов. А для з`ясування обставин щодо визначення вартості автомобіля станом на день його передачі кредитору (позивачу у справі) з метою відрахування вартості предмета застави від загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ Комерційний банк «Надра», необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Позивач ухилився від проведення експертизи, а пред`явлені ним суперечливі докази в обґрунтування підстав позову не доводять факт дійсного розміру заборгованості, що виникла у відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором від 29 квітня 2008 року № 139/П/14/2008-840, обов`язок доведення якого лежить саме на позивачеві.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», про стягнення з позичальника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, оскільки на порушення обов`язку, передбаченого статтею 12 ЦПК України, позивачем не доведено підстави свого позову.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права в частині вимог до ОСОБА_1 , колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», до ОСОБА_1 , виклавши її в редакції даної постанови. В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року в частині вимог до ОСОБА_1 залишити без змін, оскільки судом першої інстанції по суті ухвалено правильне процесуальне рішення.

Інші доводи апеляційної скарги позивача, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення в частині вимог до ОСОБА_1 , не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування судового рішень.

Оскільки судове рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової Ірини Олександрівни, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», до ОСОБА_1 змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови, в іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: