Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 жовтня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Лемак О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сухан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою Ужгородської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування в інтересах дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Ужгородська місцева прокуратура про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Ужгородська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування в інтересах дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 02.04.2019 року до служби у справах дітей надійшло повідомлення відділу охорони здоров`я №405/01-12 про те, що в дитячому відділенні Ужгородського пологового будинку з 25.03.2019 року на соціальному ліжку перебуває дитина дівчинка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За період перебування у лікарні дитину, жодного разу не навідували. Вказує, що зі слів сімейного лікаря з`ясовано, що про матір нічого не відомо. Жінка яка назвала себе ОСОБА_2 , зазначивши адресу АДРЕСА_1 є особою невідомою.

05.04.2019 до служби у справах дітей райдержадміністрації надійшло повідомлення відділу охорони здоров`я про те, що в пологовому будинку міста Ужгород народилася дівчинка, мати ОСОБА_2 (зі слів), проживає в с. Концово, покинула дитину і жодного разу не приходила.

Зазначає, що працівниками служби у справах дітей райдержадміністрації, з відомостей відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області з`ясовано, що гр. ОСОБА_2 , не значиться за жодним місцем реєстрації.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 2 від 16.05.2019, відомості про дитину ОСОБА_1 , 2019 р.н. внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України

Відповідно до довідки 16.04.2018 наданої Холмківською сільською радою встановлено, що на ввіреній їм території, за адресою: АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_2 до родів проживала на даній території, але після народження доньки за даною адресою не проживає і фактичне місце її проживання невідоме.

Також, із повідомлення відділу охорони здоров`я 10.04.2019 року за №87/01-11 встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_4 , 2019 р.н. на обліку в АДРЕСА_3 не перебуває у зв`язку з тим, що разом з мамою не проживають за місцем реєстрації.

Відтак, 26.04.2019 Нацполіцією подано інформацію, про те що гр. ОСОБА_2 не вдалося опитати, через що ними було прийнято рішення припинити розгляд звернення, за даною адресою гр. ОСОБА_2 не проживає і фактичне місце її проживання невідоме.

Дане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 25.08.2019 року. На засідання комісії гр. ОСОБА_2 не з`явилася, повідомлення про його проведення було направлено за місцем реєстрації громадянки. За результатами обговорення прийнято рішення про наявність підстав для надання вказаного висновку.

На підставі викладеного, позивач просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , щодо малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник служби у справах дітей Ужгородської РДА у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзиву на позовну заяву не подавала, заяв та клопотань від останньої до суду не надходило. Суд констатує що повідомлення відповідача окрім надсилання повісток про виклик до суду поштовим зв`язком, здійснювався і шляхом розміщення оголошення про виклик його до суду для участі у розгляді даної справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: https://court.gov.ua/fair/sud0712.

Представник третьої особи, прокурор в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, пояснень, заяв чи клопотань до суду не подавав.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що 17.04.2019 року до служби у справах дітей райдержадміністрації надійшло повідомлення служби у справах дітей Ужгородської міської ради №230/23-23 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в Ужгородському пологовому будинку народилася дівчинка, мати ОСОБА_2 (зі слів), проживає в АДРЕСА_1 , покинула дитину. Станом на 05.04.2019 року мати жодного разу не з`явилась до народженої дитини.

05.04.2019 року складено Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. До акту додане медичне свідоцтво про народження №792 від 26.03.2019 року та медичну довідку № 296 про перебування дитини під наглядом лікувального закладу від 10.05.2019 року. У вказаних документах матір дитини зазначено ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 2 від 16.05.2019, відомості про дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України

Відповідно до довідки Холмківської сільської ради від 16.04.2018 року, встановлено, що на ввіреній їм території, за адресою: АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_2 до родів проживала на даній території, але після народження доньки за даною адресою не проживає і фактичне місце її проживання невідоме.

Суд констатує, що отримана судом інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача.

Згідно висновку Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області від № 879/03-31 від 09.10.2019 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 батьківських прав щодо його малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно статтей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», ЄвропейськоїКонвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Суд вважає доведеним, що відповідач протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина, не піклується про нього, не забезпечує його матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити.

Згідно вимог ст.19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, які подають суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших документів та обставин, які стосуються справи.

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Враховуючи наведене, висновок органу опіки і піклування та в інтересах майбутнього дитини суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав щодо її малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 10, 76-83, 142, 247, 258, 259, 264,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.164,165 СК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Ужгородської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування в інтересах дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Ужгородська місцева прокуратура про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768.40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суд О.В. Лемак