КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2603/796/12 Головуючий у 1-й інст. - Сенюта В.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Букалов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року, постановлену у складі судді Сенюти В.О. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Ясінської Катерини Михайлівни, стягувач ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, в якій просить:

визнати дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Ясінської Катерини Михайлівни щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18.02.2020 року у виконавчому провадженні № 60099853 неправомірними,

визнати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 18.02.2020 року у виконавчому провадженні № 60099853 неправомірним,

зобов`язати державного виконавця усунути порушені права боржника ОСОБА_4 .

Посилається на те, що в провадженні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ перебуває виконавче провадження № 60099853 щодо примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.03.2012 року і до досягнення його повноліття. Виконавчий лист було пред`явлено до виконання 13.09.2019 року. Державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з березня 2012 року по січень 2020 року, розмір заборгованості за вказаний період складає 215 622 грн 56 коп. На думку заявника стягувач має право вимагати стягнення заборгованості зі сплати аліментів лише з 13.09.2016 року, оскільки до відносин, які виникли до внесення змін належить застосовувати строк в три роки, а десятирічний строк можливо відраховувати починаючи з 28.08.2018 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що враховуючи введений в Україні карантин представником скаржника неодноразово на адресу суду направлялись клопотання про відкладення розгляду справи, проте незважаючи на такі клопотання суд розглянув справу без участі скаржника, про призначений розгляд справи на 12 травня 2020 року скаржник належним чином повідомлений не був. Вказує, що обов`язок зі сплати аліментів за рішенням суду у ОСОБА_1 виник у травні 2012 року, проте стягувач ОСОБА_3 протягом семи років до виконавчої служби з метою виконання рішення суду не зверталась. Дані обставини свідчать про те, що між сторонами була усна домовленість про добровільне виконання батьком своїх обов`язків щодо утримання сина і стягувача все влаштовувало до настання певних обставин. До виконавчої служби ОСОБА_3 звернулась у вересні 2019 року на підставі дублікату виконавчого листа, який виданий їй 13.08.2019 року. Відповідно до ч.1 ст.194 СК України, в редакції чинній на день винесення судового рішення, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Тому до відносин, які виникли до внесення змін до ч.1 ст.194 СК України належить застосувати строк три роки, а десятирічний строк можливо відраховувати починаючи з 28 серпня 2018 року. Державний виконавець повинен обчислювати заборгованість зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а не за весь період несплати. Таким чином, дії державного виконавця щодо проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з березня 2020 року не відповідають вимогам закону.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу до суду не подали, в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дублікат виконавчого листа виданий на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 02.07.2019 року, заява про прийняття виконавчого листа до примусового виконання подані13.09.2019 року, томудоводи представника боржника про застосування при здійсненні розрахунку заборгованості положення ч. 1 ст. 194 СК України в редакції, яка діяла на день винесення судового рішення про стягнення аліментів безпідставні.Старший державний виконавець Дніпровського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ у м. Києві Ясінська К.М. виконує функцію щодо примусового виконання рішення суду, в якому вказано період з березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, а стягувач 13.09.2019 року подала до виконавчої служби заяву про прийняття до примусового виконання дубліката виконавчого листа від 13.08.2019 року, тому розрахунок аліментів з березня 2012 року є таким, що не суперечить положенню ч. 1 ст. 194 СК України (в редакції, яка діяла на час видачі дублікату виконавчого листа).

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 02.07.2019 року видано дублікат виконавчого листа.

Згідно дублікату виконавчого листа № 2603/796/12 від 13.08.2019 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва, з ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення набрало законної сили 29.05.2012 року, а строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 21.10.2025 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 13.09.2019 року звернулася до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва із заявою про прийняття виконавчого листа до примусового виконання (а.с.9).

Старшим державним виконавцем Ясінською К.М. 18 лютого 2020 року складений розрахунок заборгованостіОСОБА_1 по аліментам відповідно до дубліката виконавчого листа №2603/796/12 від 13.08.2019 року. За період з березня 2012 року по січень 2020 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментам становить 215 622,56 грн. (а.с.5).

Згідно ч.3 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно частин першої, третьої, четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним Кодексом України, зокрема з урахуванням вимог статей 194, 195 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України (в редакції чинній на момент винесення рішення та до внесення змін, що набрали законної сили 28 серпня 2018 року), аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

У зв`язку із внесеними змінами згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, - аліменти, згідно ч. 1 ст. 194 СК України, можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

За нормами ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодоофіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Як вбачається з матеріалів справи, обов`язок сплати аліментів за рішенням суду у ОСОБА_1 виник у березні 2012 року, проте ОСОБА_3 понад сім років до виконавчої служби з метою його виконання не зверталася.

До виконавчої служби Столярова Н.О. звернулась із заявою про примусове виконання рішення суду лише 13 вересня 2019 року на підставі дублікату виконавчого листа, який їй був виданий 13.08.2019 року.

На дату відкриття виконавчого провадження №60099853/4 та здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості набули чинності зміни до ч.1 ст. 194 СК України. Норма ч.1 ст. 194 СК України в попередній редакції передбачала можливість стягнення аліментів за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

У вказаному виконавчому провадженні виконавчий лист стягувачкою був пред`явлений вперше 13 вересня 2019 року.

Отже, до відносин, які виникли до внесення змін до частини 1 ст. 194 СК України, належить застосовувати строк для стягнення аліментів за минулий час - три роки, а десятирічний строк можливо відраховувати лише починаючи з 28 серпня 2018 року.

Таким чином, ОСОБА_3 має право вимагати стягнення заборгованості зі сплати аліментів лише за період з 13 вересня 2016 року.

З урахуванням встановленого, дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Ясінської Катерини Михайлівни щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18.02.2020 року у виконавчому провадженні № 60099853 є неправомірними, оскільки розрахунок здійснено за період часу, який знаходиться поза межами трирічного строку, встановленого ч.1 ст. 194 СК України (в редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції на вищевказані обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державноговиконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, судом не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Ясінської Катерини Михайлівни щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18 лютого 2020 року у виконавчому провадженні № 60099853 неправомірними.

Визнати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 18 лютого 2020 року у виконавчому провадженні № 60099853 неправомірним.

Зобов`язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Ясінську Катерину Михайлівнуусунути порушені права боржника ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.