Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника позивачів

адвоката Гричаненко О.М.

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача

адвоката Топор І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спадковим майном, яке підлягає розподілу між спадкоємцями, поділ спадкового майна, визнання права власності на майно, стягнення грошової компенсації, -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом (в остаточній редакції від 27.08.2019р. (т.1 а.с.133) з врахуванням заяви від 21.07.2020р. (т.2 а.с.22)) про визнання майна спадковим майном, яке підлягає розподілу між спадкоємцями, поділ спадкового майна, визнання права власності на майно, стягнення грошової компенсації. Свої позовні вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

З 30.08.1970р. по день смерті він перебував у шлюбі із ОСОБА_1 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з наступного майна: вклади у фінансових установах; автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль Grеat Wall Haval Y5, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 1/2 жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0,1567га, що за адресою: АДРЕСА_2 ; будівельні матеріали у вигляді житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, площею 0,1567га в АДРЕСА_2 ; будівельні матеріали у вигляді житлового будинку, розташованого на земельній ділянці в АДРЕСА_3 .

Заповіт ОСОБА_4 не залишив, спадкоємцями першої черги за законом є: дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 , які у встановлений шестимісячний строк звернулися до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Яценко О.В. із заявами про прийняття спадщини. Заведена спадкова справа №9/2017 (номер в реєстрі 26/9/2017).

Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини спадкоємці досягли згоди щодо розподілу спадку у вигляді грошових коштів і на даний час отримали свідоцтва про право на спадщину.

Між тим, спадкоємцям не вдалося домовитися з іншими спадкоємцями - сином ОСОБА_3 про розподіл спадкової маси в натурі або сплату компенсації щодо іншого спадкового майна.

Все перелічене майно належало ОСОБА_4 на праві власності, було придбане та побудовано у шлюбі із ОСОБА_1 , за виключенням ділянки, площею 0,1567га, що в АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю.

Отже, позивачі вважають, що все майно, за виключенням земельної ділянки, площею 0,1567га є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, зазначено, що право власності на спадщину за відповідачем позивачами не оспорюється. Оформлення такого права на все спадкове майно має проводитися в позасудовому порядку у нотаріуса, шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину за законом всім трьом спадкоємцям, але дійти згоди щодо розподілу майна не у частках, а в цілих об`єктах з урахуванням побажань кожної із сторін, не можливо.

На земельній ділянці, що по АДРЕСА_4 , власником якої внаслідок приватизації була ОСОБА_1 , спільними зусиллями, але кожен за свої кошти, розпочали самовільну забудову дві сім`ї - сім`я ОСОБА_5 (чоловік, дружина, двоє дітей) та сім`я ОСОБА_6 ( ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ). Відповідачу ОСОБА_3 було відомо про цей факт. Будівництво відбувалось кілька років і ОСОБА_3 було відомо, що між сім`ями була домовленість про спільне будівництво та спільне проживання. На даний час ОСОБА_1 та сім`я ОСОБА_5 проживають у цьому будинку. ОСОБА_1 , як одноособовій власниці земельної ділянки доказів будівництва на власній земельній ділянці надавати суду вважають потреби немає.

ОСОБА_2 надала докази - документи на придбання будівельних матеріалів на суму 268453грн. Отже, будівельні матеріали на цю суму є власністю сім`ї ОСОБА_5 і спадщина на них не відкривалась.

На день своєї смерті ОСОБА_4 мав право отримати у власність 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних на будівництво за його участі. Право на отримання компенсації за свою частку будматеріалів, а не право власності, ОСОБА_4 набув би лише у випадку прийняття будинку в експлуатацію та визнання права власності на нього за іншими особами. На день подачі позову будинок прийнятий в експлуатацію та власником його стала ОСОБА_1 вже після смерті ОСОБА_4 , права на отримання компенсації за життя ОСОБА_4 не набув і у спадок такого права не залишив.

Отже, з дня набуття права власності на будинок ОСОБА_1 припинилося право всіх спадкоємців на отримання права власності на будматеріали в порядку спадкування, а виникло право осіб, які приймали участь у самочинній забудові на грошову компенсацію за свій вклад у будівництво.

Відповідач ОСОБА_3 участі у будівництві не приймав, а тому не має права на день подачі позову ні на частину будматеріалів, ні на грошову компенсацію. Розподілу підлягає майно, крім майна по АДРЕСА_4 .

Таким чином, позивачі просять суд, -

визнати автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль Grеat Wall Haval Y5, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; будівельні матеріали, розташовані на земельній ділянці, площею 0,1567 га в АДРЕСА_2 та використані на самочинне будівництво будинку; земельну ділянку, площею 0,1567 га в АДРЕСА_2 , к.н. :02:003:1830 спадковим майном від померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_4 , яке підлягає розподілу між спадкоємцями;

розділити спадкове майно: автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль автомобіль Grеat Wall Haval Y5, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; будівельні матеріали, розташовані на земельній ділянці, площею 0,1567 га в АДРЕСА_2 та використані на самочинне будівництво будинку; земельну ділянку, площею 0,1567 га в АДРЕСА_2 , к.н. :02:003:1830 між спадкоємцями позивачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини від 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,1567 га, розташованої в АДРЕСА_2 :02:003:1830; 5/6 частин будівельних матеріалів у вигляді житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, площею 0,1567 га в АДРЕСА_2 :02:003:1830;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину від 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,1567 га, розташованої в АДРЕСА_2 :02:003:1830; 1/6 частину будівельних матеріалів у вигляді житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, площею 0,1567 га в АДРЕСА_2 к.н. :02:003:1830; автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , рік випуску 1989 та виділити автомобіль їй в натурі;

визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль Grеat Wall Haval Y5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , рік випуску 2012 та виділити йому автомобіль в натурі; визнати за ним право власності на 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,1567 га, розташованої в АДРЕСА_2 :02:003:1830 та право власності на 1/6 частину будівельних матеріалів у вигляді житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, площею 0,1567 га в АДРЕСА_2 :02:003:1830;

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 компенсацію в сумі 42411,00 грн. за перевищення розміру його частки у спадковому майні;

стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачів судові витрати в рівних долях кожному.

Ухвалою суду від 07.03.2020р. відкрито провадження по справі та визначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.10.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позов (т.1 а.с.124, 191), за яким просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначено, що матеріали, що надані ОСОБА_2 про те, що нею були витрачені на будівництво самочинно збудованого житлового будинку з підвалом по АДРЕСА_5 , не є належними доказами. На переважній більшості документах відсутнє прізвище ОСОБА_2 . На жодному документі не має зазначення, що матеріали придбавалися саме для будівництва житлового будинку з підвалом по АДРЕСА_5 , а не будь-якого іншого. Згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно домоволодіння по АДРЕСА_5 зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_1 . При цьому, реєстрація права власності відбулась незаконно 18 травня 2017 року, тобто відразу після смерті батька, з метою усунення інших спадкоємців від права на спадщину. З даного приводу ним поданий позов, який розглядається в Придніпровському районному суді м.Черкаси. Оскільки відповідач є спадкоємцем за законом, то вважає, що до нього також перейшло право власності на 1/6 частину будівельних матеріалів, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідач не згоден із вартістю автомобіля Grеat Wall Haval Y5, вважає її явно завищеною.

Крім того, вказує, що 1/2 частина автомобіля Grеat Wall Haval Y5 та 1/2 частина автомобіля Volkswagen Passat є особистою власністю ОСОБА_1 (як дружини померлого спадкоємця) і це майно не входить до складу спадкового майна. Неможливо вирішувати спір з приводу спадкового майна і одночасно вирішувати долю майна одного з подружжя.

Згідно із позовними вимогами ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 2/3 частини від 1/2 частини на житловий будинок з надвірними спорудами, що по АДРЕСА_1 . З такими вимогами відповідач також не згоден, оскільки має право в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_4 на 1/6 частину (1/3 від 1/2) цього домоволодіння. Категорично заперечує стосовно того, щоб його 1/6 частину нерухомого майна успадковувала ОСОБА_1 , незважаючи на це позивач бажає визнати за собою право власності на частку, яка належить йому. Згідно вимог цивільного законодавства неможливо позбавляти власника нерухомого майна і взамін видавати йому грошову компенсацію чи рухоме майно.

Крім того, в даному випадку нотаріус не відмовляв позивачам у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину на майно за законом. До позову не долучена постанова нотаріуса про відмову позивачам видати свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин, спір може бути вирішений лише стосовно частини майна, а саме, - стосовно будівельних матеріалів у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_2 та будівельних матеріалів у вигляді житлового будинку з підвалом по АДРЕСА_5 . Наявність листа нотаріуса не є перешкодою в оформленні спадкового майна у нотаріуса. Також вважає, що не може ділитись спадкове майно, якщо не має свідоцтв про право на спадщину на вказане майно.

Відповідь на відзив позивачами подана не була.

Під час судового засідання 10.11.2020р. судом відмовлено позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про прийняття до розгляду їхньої заяви від 01.10.2020р. про зменшення/збільшення позовних вимог та заяви про уточнення позовних вимог від 10.11.2020р. у зв`язку з недотриманням порядку та строків подачі таких заяв, що передбачено ст. 49 ЦПК України. Крім того, суд дійшов до висновку про те, що такі заяви фактично не є заявами про уточнення позовних вимог, а по своїй суті є заявою про зміну підстав та предмету позову.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , їхній представник адвокат Гричаненко О.М. просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з врахуванням письмових пояснень від 10.11.2020р.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Топор І.О. просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 30.08.1970р. перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_6 від 30.08.1970р. Крім того, встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - діти ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 07.03.2017р. серія НОМЕР_7 .

ОСОБА_4 на праві власності належать транспортні засоби: автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль Grеat Wall Haval Y5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію НОМЕР_8 і № НОМЕР_9 .

За даними висновку №157 авто-товарознавчого дослідження від 08.11.2018р., складеного СПД ОСОБА_8 , ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 08.11.2018р. складає 61299грн.

За даними висновку №156 авто-товарознавчого дослідження від 08.11.2018р., складеного СПД ОСОБА_8 , ринкова вартість автомобіля Grеat Wall Haval Y5, реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 08.11.2018р. складає 288871грн.

Також ОСОБА_4 на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 29.09.1998р. серія ЧР №17-20-199, що виданий відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.1998р. №2487, належить земельна ділянка, площею 0,156га, що в АДРЕСА_2 (кадастровий номер :02:003:1830).

Дана інформація також підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 03.11.2020р., про те, що земельна ділянка, площею 0,1567га належить на праві власності ОСОБА_4 .

За даними висновку про ринкову вартість цієї земельної ділянки, складеного оцінювачем ОСОБА_9 , її ринкова вартість станом на 07.11.2018р. складає 152000грн.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 22.02.1998р. серія ЧР №24-2-2025 ОСОБА_1 належить на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради від 20.10.1998р. №870, п.Б земельна ділянка по АДРЕСА_4 .

Як вбачається з висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного оцінювачем ОСОБА_10 , станом на 07.11.2018р. 1/2 частки житлового будинку (садиби/домоволодіння), що по АДРЕСА_1 складає 763300грн. Крім того, зазначено, що ця частина будинку належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 03.08.1982р.

При цьому, слід зазначити, що судове рішення від 03.08.1982р., яке набрало законної сили, про те, що за ОСОБА_4 визнано право власності на вказане нерухоме майно, до суду надано не було. Також, відсутні й інші документи, які б свідчили про те, що за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на 1/2 частину нерухомого майна, що по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.11.2020р., відсутні дані щодо власника нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Яценко О.В. від 23.08.2019р. ОСОБА_11 , як спадкоємцю по справі №9/2017, повідомлено, що 16.07.2017р. ним отримано повідомлення Придніпровського райсуду м. Черкаси про відкриття провадження по справі №711/87983/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. 22.05.2018р. нотаріусу ОСОБА_3 подав заяву, в якій просив не видавати свідоцтво про право на спадщину до закінчення розгляду вказаної справи у суді. Крім того, роз`яснено норми п.4.13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зазначено, що свідоцтва про право на спадщину будуть видані нотаріусом після закінчення розгляду цивільної справи №711/87983/17.

За матеріалами, наданими 01.09.2020р. на запит суду приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Яценко О.В., вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися: дружина ОСОБА_1 (15.06.2017р.) та його діти - ОСОБА_2 (05.07.2017р.) і ОСОБА_3 26.07.2017р.) Нотаріусом відкрита спадкова справа № 9/2017.

Відповідно до довідки КСН «Дніпровський» №223 від 22.03.2017р. на час смерті ОСОБА_4 , за його місцем проживання та реєстрації ( АДРЕСА_1 ) разом з ним проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Крім того, спадкоємець ОСОБА_1 19.10.2017р. подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину (на вклади у банківських установах) на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частину вкладів та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину цих вкладів.

Також ОСОБА_2 19.10.2017р. та ОСОБА_3 30.10.2017р. подали заяви про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом (на вклади у банківських установах) на 1/3 частини вкладів, відповідно.

Приватним нотаріусом Яценко О.В. 29.10.2017р. видані відповідні свідоцтва про право власності (на частки вкладів) ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до статей 1216, 1218 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом (ст. 1225 ЦК).

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч.1 ст. 1226 ЦК України).

Відповідно до ст. 1261 ЦК, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як передбачено ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269ЦК).

Відповідно до ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296ЦК).

В абз. 2, 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповіного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1297 ЦК (в редакції, що введена в дію з 04.02.2019р.) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1298ЦК України).

З`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, вирішуючи спір виключно в межах заявлених позовних вимог, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Так, беззаперечним є той факт, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , має право на отримання у власність спадщину як дружина спадкодавця - на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, що набуте подружжям за час шлюбу та на відповідну частку спадкового майна за законом. Крім того, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 також мають право на спадщину за законом після смерті спадкодавця їхнього батька - по відповідній частці кожен.

Враховуючи той факт, що сторони погоджуються із розміром часток у праві на спадщину за законом, а тому, як на думку суду, відсутній спір, оскільки наявні умови для одержання ними в нотаріальній конторі (у приватного нотаріуса) свідоцтва про право на спадщину. Дані обставини підтверджуються і тим, що їм за їхніми заявами приватним нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину (на вклади у банківських установах). Крім того, за відповідною заявою ОСОБА_1 , приватним нотаріусом їй видане свідоцтво про право власності на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

За дослідженими матеріалами справи, судом встановлено, що сторони не зверталися до приватного нотаріуса із заявами про видачу їм свідоцтв про право власності та про право на спадщину за законом на інше рухоме та нерухоме майно, і відповідно нотаріусом не виносились постанови про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії.

Отже, враховуючи норми чинного законодавства, підстав для задоволення позову немає, оскільки позовні вимоги не грунтуються на нормах права.

На думку суду, є безпідставними посилання позивачів на лист приватного нотаріуса Яценко О.В. від 23.08.2019р., як на підтвердження їхніх доводів про те, що наявні перешкоди для отримання ними свідоцтв про право власності та право на спадкування за законом, а тому саме суд повинен вирішити їхній спір.

Так, відповідно до 4.14. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Як передбачено главою 13 цього Порядку, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (глава 214 Порядку).

Відповідно до п. 4.13 Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

За встановленими матеріалами справи, ОСОБА_3 дійсно 22.05.2018р. звернувся до приватного нотаріуса Яценко О.В. із заявою про те, що ним подано позовну заяву до суду 26.09.2017р., де оскаржується розмір спадкового майна, а тому просить не видавати свідоцтва на право спадщини до закінчення розгляду справи у суді. Також у листі нотаріус посилається на наявність повідомлення з Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.07.2017р. про розгляд справи №711/87983/17 за позовом ОСОБА_3 .

Між тим, наявність такої інформації не стала на перешкоді спадкоємцям у жовтні 2017р. звернутися до нотаріуса із заявами про видачу відповідних свідоцтв та не була перешкодою нотаріусу видати такі свідоцтва - 29.10.2017р. (щодо вкладів у банківських установах), хоча до спадкової маси входить все майно, яке може бути успадковане. Крім того, отримана нотаріусом інформація стосувалася цивільної справи №711/87983/17 за позовом ОСОБА_3 , а не даної цивільної справи № 711/10580/18 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Судом звертається увага, що вчинення нотаріальної дії зупиняється, на підставі п.4.13 Порядку, до вирішення справи судом, якщо є письмова заява заінтересованої особи, яка звернулася до суду, повідомлення суду про надходження позовної заяви цієї зантересованої особи та наявність заяви іншої заінтересованої особи до нотаріуса про вчинення певної нотаріальної дії, а в даному випадку, як неодноразово зазначалось, ніхто із спадкоємців до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину на нерухоме та рухоме майно, крім вкладів, не зверталися, а тому не можна вважати наявність підстав для неможливості оформити спадкоємцям спадкові права в нотаріальному порядку. Отже, підстав для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, - немає.

Під час розгляду справи судом не встановлено жодних перешкод, які б унеможливили спадкоємцям оформити право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , в т.ч. його дружині ОСОБА_1 , яка має право і на отримання у власність частки у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Крім того, на думку суду, безпідставними є позовні вимоги в частині фактичної зміни розміру часток у праві на спадщину. Так, ОСОБА_1 , не оформивши та не отримавши свідоцтво про право власності на частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, не вправі передавати таке своє право/певну частку іншому спадкоємцю, який має право на спадщину за законом.

Також, суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 , збільшуючи свою частку у праві власності на спадщину у нерухомому майні за рахунок відповідної частки відповідача ОСОБА_3 , позбавляє останнього права отримати спадщину за законом на свою частку у нерухомому майні, оскільки таким чином має намір передати йому своє право власності у рухомому майні, яке вона має на частку у праві спільної сумісної власності та на частку у праві на спадщину за законом (транспортному засобі, визнавши за відповідачем право власності на нього), але не оформила його, шляхом отримання відповідних свідоцтв. При цьому, просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь компенсацію за перевищення розміру його частки у спадковому майні. Отже, такі вимоги, за наявності заперечень відповідача, є безпідставними і такими, що свідчать про бажання позивача оплатно відчужити відповідачу певну частку у майні (рухомому майні), що не є допустимим.

Оскільки суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання будівельних матеріалів, що знаходяться на земельній ділянці, площею 0,1567га в с. Червона Слобода, Черкаського району, майном, яке підлягає розподілу між спадкоємцями, то відсутні підстави для задоволення й вимог про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 компенсації за перевищення розміру його частки у спадковому майні. На думку суду, виплата відповідачем позивачу такої компенсації, порушує його майнові права та інтереси, як спадкоємця.

Також слід зазначити, що відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3 матеріально спроможний сплатити запропонований позивачем ОСОБА_1 розмір компенсації.

Враховуючи, що спадкоємці за законом мають право на рівні частки у спадщині, відповідно до ст. 1267 ЦК України, то очевидно, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є такими, що направлені на позбавлення іншого спадкоємця за законом ОСОБА_3 на право власності на спадщину - на ту частку, яку він вправі отримати по закону. При цьому, відповідач не давав свою згоду на зміну розміру часток.

Як зазначалось вище, відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна в межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Вирішуючи спори про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно, слід встановити належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовувати чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину.

Тлумачення статті 1278 ЦК України свідчить, що якщо спадкодавець склав заповіт і в ньому не зазначив частки спадкоємців, вони вважаються рівними. Навпаки, якщо заповідач розподілив спадщину між спадкоємцями в нерівних частках, то кожний має право саме на ту частку, яку вказав спадкодавець. За відсутності заповіту частки кожного спадкоємця в спадщині визнаються рівними. Відступ від цього принципу можливий за домовленістю спадкоємців між собою (стаття 1267 ЦК України). Спадщина належить спадкоємцям, які прийняли її на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються правила передбачені в главі 26 ЦК України, які регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців за законом або за заповітом.

В даному випадку, відсутні підстави для здійснення судом поділу спадкового майна, оскільки встановлено відсутність перешкод для оформлення спадкових прав спадкоємцями у нотаріальному порядку: вони не зверталися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право власності на частку у справі спільної сумісної власності на майно, що набуте подружжям за час шлюбу та свідоцтв про право на спадщину за законом; не повідомили нотаріуса про наявність певного спадкового майна (крім вкладів); в матеріалах спадкової справи відсутні дані, в т.ч. правовстановлюючі документи на майно, яке входить до спадкової маси (крім вкладів); відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі таких свідоцтв.

Крім зазначених судом підстав для відмови у задоволенні позову в повному обсязі, на думку суду, не можуть бути задоволені позовні вимоги і щодо визнання будівельних матеріалів, використаних на самочинне будівництво будинку, що на земельній ділянці, площею 0,1567га (кадастровий номер :02:003:1830) в АДРЕСА_2 та про визнання права власності на них у вигляді житлового будинку, як зазначено в остаточній редакції заяви про зміну позовних вимог, відповідно до зазначених часток - ОСОБА_1 - 5/6, ОСОБА_2 - 1/6, ОСОБА_3 - 1/6.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із положенням, що викладені у частині 2 та абзаці 1 частини 3 статті 331 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до п.8 постанови Пленуму ВСУ за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснюється згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки, як забудовника входять до складу спадщини.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України, - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Між тим, за дослідженими матеріалами справи, судом не встановлено належних, допустимих та переконливих доказів, які б свідчили про те, що на вказаній земельній ділянці спадкодавцем ОСОБА_4 здійснювалось будівництво будинку та/чи інших споруд, які саме будівельні матеріали використовувалися для будівництва, їх вартість, тобто відсутні правовстановлюючі документи на такі матеріали. Відповідно, не доведений розмір грошових коштів, які були витрачені на придбання будматеріалів, який як вказують позивачі, становив 474000грн., незважаючи на те, що спір відноситься до категорії майнових. За матеріалами спадкової справи, що надані до суду приватним нотаріусом Яценко О.В., відсутні дані про те, що нотаріусу спадкоємцями надавались правовстановлюючі документи, в т.ч. на будівельні матеріали. Також за результатами розгляду справи судом встановлено, що нотаріусом не було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема щодо видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом з-за відсутності правовстановлюючих документів на майно. Крім того, помилковими є підрахунки позивача ОСОБА_1 про те, що вона мала б право на отримання у власність 5/6 частки будматеріалів.

Отже, оскільки не доведено та не обгрунтовано, що будівництво на земельній ділянці, площею 0,1567га в АДРЕСА_2 мало місце і є незавершеним (на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 ), то у суду відсутні підстави визнавати за сторонами по справі, як спадкоємцями, право власності на частки будівельних матеріалів.

Також слід зазначити, що викладені позовні вимоги про визнання права власності на частку будівельних матеріалів у вигляді житлового будинку (т.1 а.с.137), фактично містять в собі вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок, хоча відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

У первісній редакції позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також просили визнати за ОСОБА_1 право власності на всі будівельні матеріали у вигляді житлового будинку, розташованого на земельній ділянці в АДРЕСА_3 , вартістю 600000грн. Між тим, в остаточній редакції позову (заява про зміну позовних вимог від 27.08.2019р. з врахуванням заяви від 21.07.2020р.) позивачі такі позовні вимоги не підтримали і зазначили, що розподілу підлягає лише перелічене майно, за винятком майна, що знаходиться по

АДРЕСА_4 . Під час підготовчого засідання 27.08.2019р. судом прийнята до розгляду заява про зміну позовних вимог від 27.08.2019р. і в подальшому 21.07.2020р. судом прийнята заява позивачів від 21.07.2020р. про уточнення позовних вимог (в частині уточнення суми компенсації). Отже, судом такі вимоги не розглядалися і доводи в цій частині, що викладені відповідачем у відзиві, не беруться до уваги.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в редакції від 27.08.2019р. з врахуванням заяви від 21.07.2020р., слід відмовити в повному обсязі. Доводи, на які вони посилалися у процесуальних заявах та під час розгляду справи, не знайшли свого підтвердження. На думку суду, задоволення позову призвело б до порушення прав та майнових інтересів обох сторін.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі, то відповідно не підлягають до задоволення їхні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 судових витрат - сплаченого ОСОБА_1 при подачі позову судового збору в розмірі 10000грн. (т.1 а.с.48, 187) та витрат на правничу допомогу адвоката 10000грн. (сплачено адвокату 10000грн. т.1 а.с.183), враховуючи попередній розрахунок суми судових витрат (т.1 а.с.26). Слід також зазначити, що помилковими є твердження позивачів щодо можливості стягнення з відповідача судових витрат (грошових коштів 2300грн., хоча сплачено 1600грн. т.1 а.с.187) як витрати, понесені ОСОБА_1 за виконання оцінки майна, оскільки такі витрати не відносяться до судових, відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України. Крім того, під час розгляду справи судом не залучилась спеціалісти до участі у справі, як і не заявлялись клопотання про призначення та проведення по справі будь-яких експертиз.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 133, 141, 258, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спадковим майном, яке підлягає розподілу між спадкоємцями, поділ спадкового майна, визнання права власності на майно, стягнення грошової компенсації, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складений 20.11.2020р.

Головуючий: С. М. Позарецька