Єдиний унікальний номер справи 229/3945/20
Номер провадження № 2/229/1318/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2020 р. Дружківський міський суд Донецької області

в складі:

головуючого судді: Гонтар А.Л.,

при секретарі: Білик О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Орган опіки та піклування Дружківської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

02.09.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В позові позивач зазначила, що вона є власником трьохкімнатної квартири в багатоквартирному будинку розташованому по АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру було набуто сім`єю позивача 19 січня 1994 року, в результаті приватизації. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 2019 року, позивачу та її синам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить по ј частині даної квартири. На підставі свідоцтва про право спадщину за законом від 03 вересня 2019 року позивачу належить ј частина даної квартири , яка була нею успадкована після смерті її чоловіка ОСОБА_6 . Тобто позивач є власником Ѕ зазначеної квартири. В квартирі з 2014 року ніхто не проживає. В квартирі ні позивач ні її син ОСОБА_5 фактично не проживають та не зареєстровані. В квартирі зареєстровані, але фактично не проживають син позивача ОСОБА_4 разом із дружиною ОСОБА_2 та їх дітьми ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 2014 року і по теперішній час ніхто із співвласників не бажає проживати в зазначеній квартирі, оскільки обидва сини позивача разом із своїми сім`ями проживають в іншому місті та не збираються повертатися до м. Дружківка.

Натомість позивач змушена нести матеріальні витрати по утриманню квартири та сплачувати за неї комунальні платежі.

Просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 05 жовтня 2020 року провадження в справі було відкрито та справу призначено до розгляду по суті на 21 жовтня 2020 року (а.с. 46-47)

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, надала клопотання про визнання позовних вимог, проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить розглядати справу без її участі (а.с. 54).

Відповідач ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, надав клопотання про визнання позовних вимог, проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить розглядати справу без його участі (а.с. 55).

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дружківської міської ради у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, надала клопотання про розгляд справи без її участі та висновок щодо доцільності визнання малолітньої дитини ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Орган опіки та піклування Дружківської міської ради рекомендує винести рішення про залишення малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою у квартирі.

Треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, не надали клопотання про розгляд справи без їх участі або відкладення розгляду справи, пояснення також не надали.

З огляду на це, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оцінивши усі докази, зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, керуючись принципом верховенства права, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов до висновків про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло видане від 19 січня 1994 року бюро приватизації житла посвідчує, що квартира , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Загальна площа квартири становить 65,8 кв.м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 17 січня 1994 року № 38. Квартира зареєстрована на праві приватної спільної власності і записана у реєстраційній книзі за № 2949 від 18 січня 1994 року (а.с.20).

Згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 вересня 2019 року державним нотаріусом Дружківської державної нотаріальної контори Алексєєвою В.Є. посвідчено , що спадкоємцем 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 65,8 кв.м., в тому числі житловою площею 39,3 кв.м., що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.21).

Відповідно до довідок про надання відомостей, наданих до суду 28 вересня 2020 року виконавчим комітетом Дружківської міської ради на запит суду,у квартирі АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрований з 30 травня 1997 року (довідка 4476/160.1242/1-20 від 18.09.2020), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - з 30 липня 1997 року (довідка № 4476/160.1242/1-20 від 18.09.2020), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з 30 жовтня 2003 року (довідка № 4476/160.1242/1-20 від 18.09.2020), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з 30 квітня 2009 року (довідка № 4476/160) (а.с.42,43,44,45).

Актом про фактичне місце проживання громадян за адресою від 27 серпня 2020 року, виданим територіальним комітетом мікрорайону "Южний" підтверджено, що за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , 1995 року народження, ОСОБА_8 , 2002 року народження, ОСОБА_7 , 2009 року народження, ОСОБА_2 , 1977 року народження, не проживають з 2014 року по теперішній час. Місце проживання зазначених осіб є м. Новоросійськ (а.с. 31).

Відповідно до адресних довідок, виданих від 09 липня 2019 року за наявними відомостями відділу з питань міграції Управління МВС Росії по м. Новоросійську громадяни Росийськой Федерації ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 - регістрація ІГ з 13 вересня 2016 року по 06 червень 2021 рік (а.с.34,35).

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого повторно 13 червня 2013 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Дружківка Донецької області, Україна, про що 24 квітян 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управлінян юстиції Донецької області складено відповідний актовий запис № 183. Батьками ОСОБА_7 зазначено: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_2 (а.с.18).

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю . Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб .

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради, вбачається, що питання про визнання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Члени комісії прийшли до висновку, що в даній ситуації права дитини порушуються, оскільки документів, підтверджуючих забезпечення дітей права на користування будь-яким іншим житлом представник позивача не надав. Орган опіки та піклування Дружківської міської ради вважає доцільним залишити малолітню дитину зареєстрованою у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, суд не погоджується із вищезазначеним висновком відносно малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не приймає його до уваги з огляду на таке.

Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

З огляду на викладене, оскільки відповідачі не проживають у належній позивачу на праві власності квартирі більше одного року без поважних причин, при цьому мають зареєстроване місце проживання на території Російської Федерації, у зв`язку з чим, втратили право користування нею, а також, що їх реєстрація у цій квартирі перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися даною квартирою та порушує права позивача як власника.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 361/7139/15-ц, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у даній справі.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі не є власниками спірного нерухомого майна, фактично в квартирі не проживають з 2014 року, були в ній зареєстровані за згодою позивача як члени його сім`ї, що порушує права позивача як власника житла, який на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом належним чином обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Орган опіки та піклування Дружківської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженку смт. Лозівський Слов`яносербського району Луганської області, Україна, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця м. Дружківка Донецької області Україна, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Дружківка Донецької області Україна, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Дружківка Донецької області Україна, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 23 листопада 2020 року.

Суддя: А.Л. Гонтар