Справа № 145/611/20
Провадження № 22-ц/801/1906/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 рокуСправа № 145/611/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Шемети Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Тиврівського районного суду Вінницької області у складі судді Ратушняка І. О. від 13 серпня 2020 року (дата складення повного тексту рішення відповідає даті його ухвалення), -

встановив:

06 травня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось з цим позовом, за яким просило стягнути на його користь 22426 грн 10 к. заборгованість за кредитним договором без номера від 18 січня 2011 року, яка складається з:

- 10294 грн 97 к. - заборгованість за кредитом;

- 4164 грн 40 к. - заборгованість по процентах за користування кредитом;

- 6422 грн 63 к. - заборгованість за пенею;

- 500 грн 00 к. - штраф (фіксована частина);

- 1044 грн 10 к. - штраф (процентна складова).

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 18 січня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 6000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В подальшому кредитний ліміт змінювався відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, в зв`язку з чим станом на 24 березня 2020 року утворилась заборгованість у зазначеному розмірі.

Заочним рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 серпня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту та процентами в сумі 14459 грн 37 к., з яких 10294 грн 97 к. - заборгованість за кредитом та 4164 грн 40 к. проценти за користування кредитом. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення мотивовано тим, що оскільки відповідач неналежним чином виконував умови договору кредиту, то з нього підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту та процентах за користування ним, а оскільки надані банком умови та правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 , доказів про те, що саме ці правила є складовою укладеного між сторонами договору у справі немає, а тому не можна вважати доведеним, що при підписанні анкети-заяви позичальник взяв на себе зобов`язання щодо сплати винагороди та неустойки за порушення умов договору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просило скасувати це рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення пені та штрафів та ухвалити у цій частині нове - про задоволення позову. В іншій частині (щодо задоволених позовних вимог про стягнення тіла кредиту та процентів за користування ним) рішення не оскаржується.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково вважав недоведеними факт ознайомлення, а відтак і згоди відповідача з наданими банком умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами з обслуговування кредитних карт «Універсальна», а відтак безпідставно відмовив у стягненні передбачених ними пені і штрафів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю з огляду на таке.

Судом встановлено, що 18 січня 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України) (анкета-заява на а. с. 22), за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 6000 грн 00 к. на платіжну картку зі сплатою 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки (а. с. 23). З розрахунку заборгованості видно, що станом на 24 березня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 22426 грн 10 к., з яких: тіло кредиту - 10294 грн 97 к., заборгованості за процентами - 4164 грн 40 к., пеня - 6422 грн 63 к., штраф - 500,00 грн. фіксована частина та 1044 грн 10 к. процентна складова (а. с. 4). У підписаній відповідачем довідці про умови кредитування, зокрема зазначені: проценти в розмірі 3 % на місяць, пеня: пеня (1) = (базова процентна ставка по договору) / 30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн 00 к. в місяць, нараховується один раз на місяць, при наявності прострочення кредиту чи 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму 50 грн 00 к. і більше; штраф при порушенні строків платежу по будь-якому грошовому зобов`язанні, передбаченому договором, більше ніж на 30 днів: 500 грн 00 к. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій.

Згідно з частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Отже, підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 погодився на отримання кредиту відповідно до умов та правил надання банківських послуг, а його обізнаність з цими умовами підтверджена підписаною ним довідкою про умови кредитування.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів, зокрема, зазначеної вище довідки про умови кредитування та використання платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту згоди відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами з обслуговування кредитних карт «Універсальна», які визначають умови договору кредиту.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте, відповідач до суду не з`являвся, відзиву на позовну заяву не подавав, що й зумовило заочний розгляд справи.

Відтак, підстав для висновку, що ОСОБА_1 не визнає обставини, викладені у позовній заяві, у суду першої інстанції не було, що відповідно до приписів частини першої статті 82 ЦПК України взагалі звільняло позивача від обов`язку їх доказування.

Разом з тим, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя цієї статті).

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме - пунктом 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору на суму від 100 грн, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, яка нараховується разом з нарахування процентів.

У той самий час згідно з пунктом 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому зобов`язанню за договором більше ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, однак ця постанова не містить висновку про те, який же вид неустойки (штраф чи пеня) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано до його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, необхідно враховувати вимоги справедливості і розумності (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є розумним і справедливим, з урахуванням їх розміру.

Так, сума основного боргу по кредиту складає 14459 грн 37 к., з яких 10294 грн 97 к. - тіло кредиту та 4164 грн 40 к. - проценти за користування кредитом, а сума пені, нарахована позивачем до стягнення, становить 6422 грн 63 к., що становить майже половину суми основного бору, а тому такий її розмір не узгоджується з вимогами розумності і справедливості.

Щодо визначеного у п. 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг штрафу у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, який позивач просив стягнути з відповідача, то апеляційний суд виходить із такого.

Частина друга статті 549 ЦК України визначає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання.

Заявлений до стягнення штраф (процентна складова) в сумі 1044 грн 10 к. дійсно дорівнює 5% від суми заборгованості, але фіксована частина штрафу, визначена в сумі 500 грн 00 к., не відповідає положенню закону, яке визначає поняття штрафу, а тому не може таким вважатись, в зв`язку з чим позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України апеляційний суд виходить із такого розрахунку: (2102 грн 00 к. - сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви + 3153 грн 00 к. - сума судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги) / 22426 грн 10 к. - ціна позову Х 1044 грн 10 к. - розмір позовних вимог, який підлягає до задоволення), що становить 224 грн 66 к. і підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 серпня 2020 року в частині вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 пені та штрафів за неналежне виконання зобов`язань за договором кредиту від 18 січня 2011 року скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення пені та штрафу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» штраф в розмірі 1044 грн (одна тисяча сорок чотири) грн 10 к. за порушення зобов`язань за договором кредиту від 18 січня 2011 року.

У решті вимог в цій частині позову (про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» пені в розмірі 6422 (шість тисяч двадцять дві) грн 63 к. та 500 (п`ятсот) грн 00 к. - фіксована частина штрафу) відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 224 (двісті двадцять чотири) грн 66 к.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1 Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

Т. М. Шемета