Ухвала

24 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 554/4486/17

провадження № 61-14630ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на постанову Полтавського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління комунальним майном міста Полтави про визнання незаконними розпорядження про видачу свідоцтва про право власності на житло та скасування свідоцтва,

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року, залишено без руху, оскільки касаційна скарга не містила обов`язкових підстав касаційного оскарження, надано заявнику строк для усунення недоліків, зокрема зазначити у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 392 ЦПК України, надати уточнену касаційну скаргу з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи.

08 листопада 2020 року ОСОБА_1 надіслав уточнену касаційну скаргу, в якій на початку узагальнено посилається на порушення норм процесуального права, підставою касаційного оскарження вказує частину третю, четверту статті 411 ЦПК України, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази, суд не вирішив клопотання позивача та його представника про витребування та дослідження доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, на підставі недопустимих доказів.

Далі в тексті уточненої касаційної скарги скаржник конкретизує підстави касаційного оскарження, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, передбачених пунктами 1 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 1 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу;

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Для висновку про належне обґрунтування у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судового рішення, визначеної пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, необхідно зазначити, які конкретно докази не дослідив суд, та обґрунтувати наявність підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

У касаційній скарзі, посилаючись на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, скаржник не наводить обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу, у зв`язку з чим не можна визнати, що у касаційній скарзі наведено належне обґрунтування зазначеної підстави касаційного оскарження.

Наводячи як підставу касаційного оскарження пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України (суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи), скаржник у касаційній скарзі не зазначає, у задоволенні яких конкретно клопотань про витребування, дослідження яких саме доказів йому чи представнику було відмовлено судом апеляційної інстанції. У зв`язку з цим слід визнати, що у касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Отже, у касаційній скарзі повинні бути зазначені і належно обґрунтовані конкретні (пов`язані із спірними правовідносинами і обставинами справи) підстави касаційного оскарження, адже лише в межах цих підстав може здійснюватись касаційний перегляд оскаржених судових рішень. Без висновку про наявність у касаційній скарзі належного обґрунтування визначених законом підстав касаційного оскарження судового рішення неможливо визначити межі касаційного розгляду.

Відповідно до положень частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала, якщо не усунуті її недоліки у встановлений судом строк відповідно до вказівок в ухвалі суду про залишення скарги без руху.

Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги скаржникові, оскільки зміст уточненої касаційної скарги, поданої на виконання вимог ухвали про залишення первинної касаційної скарги без руху, не відповідає вимогам закону щодо обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення.

Оскільки у встановлений судом строк та станом на 16 листопада 2020року вимоги ухвали Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року не виконані (недоліки не усунуті), касаційну скаргу належить визнати неподаною та повернути скаржникові на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України.

Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , в частині оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління комунальним майном міста Полтави про визнання незаконними розпорядження про видачу свідоцтва про право власності на житло та скасування свідоцтва визнати неподаною та повернути скаржникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Русинчук