Справа № 459/1995/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/3711/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів:. Левика Я.А., Приколоти Т.І.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому він просив залишити за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 5/6 часток квартири АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 24.08.1999 між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб. У шлюбі народилися діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30.06.2017 будучи у шлюбі з відповідачем вони купили трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 . Власником даної квартири є ОСОБА_1 , зареєстровані в ній ОСОБА_3 та двоє дітей. Крім того, 29.01.2010 вони купили квартиру АДРЕСА_2 . Право власності на дану квартиру зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 .

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14.08.2012 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Між сторонами була усна домовленість про розподіл спільного майна, а саме: квартира у м. Червоноград залишається позивачу, а квартира у м. Львові залишається відповідачу, а також відповідач разом з дітьми повинна була знятися з реєстраційного обліку у квартирі у м. Червоноград і зареєструватися у квартирі у м. Львові.

Позивач стверджує, що різниця у вартості квартир у м. Червонограді та у м. Львові становить 314 383 грн. ОСОБА_1 вважає, що половина з даної суми в розмірі 157 191 грн належить йому. У зв`язку із наведеним змушений звернутися до суду.

До початку розгляду справи по суті до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в якому позивач просила розділити спільне майно, набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час шлюбу. Виділити ОСОБА_1 в натурі квартиру АДРЕСА_1 , виділити ОСОБА_3 в натурі квартиру АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своїх вимог покликалася на те, що вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_1 . За час перебування у шлюбі вони набули дві квартири, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , вартістю згідно з експертного висновку 579 415,00 грн, а також квартиру АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_1 у період з травня 2012 року по січень 2016 року жодним чином не здійснював матеріального забезпечення сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку із чим, вона звернулася до суду про стягнення аліментів. Рішенням від 12.01.2016 ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 100 Євро щомісячно. Проте, дане рішення ОСОБА_1 виконував лише частково до літа 2016 року у розмірі 50 Євро. В подальшому практично не сплачує аліменти, чим ставить дитину в скрутне матеріальне становище. Заборгованість по сплаті аліментів є значною. Крім того ОСОБА_3 стверджує, що син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хворіє рядом хронічних захворювань, які підлягають періодичному лікуванню, проте ОСОБА_1 не бере участі у витратах по лікуванню дитини. Відтак, просить визнати за нею, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовлено за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Виділено ОСОБА_1 в натурі квартиру АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_3 в натурі квартиру АДРЕСА_2 .

Залишено за сторонами понесені ними судові витрати.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не встановлено фактичних даних, якими б стверджувалось, що апелянт не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Також, застосовуючи до спірних правовідносин ч.3 ст.70 СК України, ч.1 ст.61 СК України, ст.1 ЗУ «Про охорону дитинства» та ч.1 ст.1 Конвенції про права дитини, суд першої інстанції не врахував та залишив поза увагою той факт, що син ОСОБА_5 є повнолітнім, в зв`язку з чим не являється дитиною в розумінні цих норм. Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильного застосування норма матеріального права та безпідставно відступив від засади рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, дійшовши помилкових висновків з цього приводу.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов та зустрічний позов задовольнити частково та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 5/6 частин квартири АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, з мотивів, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.08.1999. У шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14.08.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

У даному шлюбі на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.06.2007 №1548 була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_4 . Дана квартира відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.07.2007 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Відповідно до довідки №4869 від 11.06.2015 у даній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Крім того, у шлюбі була також придбана квартира за адресою: АДРЕСА_5 , що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 29.01.2010. Згідно з витягом про право власності №25198328 від 02.02.2010 року дана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_8 .

Відповідно до висновку експерта №264/17 судової оціночно-будівельної експертизи від 26.01.2017 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 579415 грн, в тому числі ПДВ. А згідно з висновком №305/17 судової оціночно-будівельної експертизи від 21.10.2017 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 складає 893798 грн, в тому числі ПДВ. Враховуючи ринкову вартість обох квартир, різниця у вартості квартир становить 314383 грн.

За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господ догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

В ході розгляду справи судом встановлено, що вищезазначене майно було придбане в інтересах сім`ї, є спільною сумісною власністю подружжя.

Статтею 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд установив, що перебуваючи у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було досягнуто усної згоди про те, що квартира АДРЕСА_1 залишається ОСОБА_1 , а квартира АДРЕСА_2 залишається ОСОБА_3 . Факт досягнення такої домовленості про розподіл майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнають сторони. Про це ними зазначено і в позовних заявах, поданих до суду.

Установивши наявність домовленості, яка існувала у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо поділу спільного майна, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що слід виділити ОСОБА_1 в натурі квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 виділити в натурі квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.2 ст.70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Палацу юстиції Лоуреш-Центральний Інститут 1 Секція сім`ї та неповнолітніх Португальської Республіки від 12.01.2016 вирішено, що батько ОСОБА_1 сплачуватиме аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у сумі 100 Євро. Виплата здійснюватиметься не пізніше 8 числа кожного місяця шляхом банківського переказу на рахунок матері ОСОБА_3 . Проте, ОСОБА_1 допустив заборгованість у сплаті аліментів на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка становить 1100 Євро. Даний ОСОБА_10 не оспорюється. Не оспорюється і той факт, що син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає разом з мамою ОСОБА_3 , та знаходиться повністю на її утриманні.

Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що за позивачем ОСОБА_1 існує заборгованість по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд прийшов до обґрунтованого висновку, що у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що син ОСОБА_5 на даний час є повнолітнім, тому не підлягає застосуванню ч.2 ст. 70 СК України, необґрунтовані, оскільки на час виникнення правовідносин щодо поділу спільного майна подружжя він був неповнолітнім.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:20.11.2020

Головуючий

Судді