печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Бортницької В.В.

з участю секретаря Орел А.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

справа 757/20343/18

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири, -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , відповідач), в якій просить стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 23 126,20 грн., яка складається з 14 447,92 грн. збитків, 4 649,00 грн. оплати за проведення експертного дослідження, 3000,00 грн. моральної шкоди та 1000,00 грн. витрат на правову допомогу. Крім того, просить стягнути судовий збір.

В подальшому позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить додатково стягнути на його користь 2815,89 грн. індексу інфляції споживчих цін та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання в сумі 1534,61 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач, який є власником квартири АДРЕСА_2 в травні 2006, 19.09.2010, 01.06.2015 та 14.11.2017 заливав квартиру належну позивачу. Внаслідок залиття йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

У відзиві до позовної заяви, відповідач вказав, що позивач посилається на акти залиття 2006, 2010 та 2015 року, однак у цих документах відсутні відомості щодо встановлення вини ОСОБА_3 . Наданий позивачем висновок експерта не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки у висновку експерта не зазначено, що він попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Основним документи, на який посилається експерт є акт про залиття від 16.11.2017, однак відомості вказаного акту перенесено до висновку недостовірно. При складанні акту про залиття 16.11.2017 відповідача не було допущено до участі в його складанні та не ознайомлено з ним, незважаючи на те, що відповідач наполягав на цьому.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Васильєвої Н.П. позовну заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення сум прийнято до розгляду та відкрито провадження.

Відповідно до Розпорядження від 12.07.2018 № 476, у зв`язку із перебування судді Васильєвої Н.П. на довготривалому лікарняному призначено повторний автоматичний розподіл справи. Відповідно до ст. 33 ЦПК України для розгляду зазначеної справи визначено суддю Бортницьку В.В.

Ухвалою судді Бортницької В.В. позовну заяву прийнято до провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в спрощеному позовному порядку.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти обставин, викладених у позові заперечував та просив у її задоволені відмовити.

Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до Акту від 05.05.06 року, затвердженого ЖЕО-606, встановлено, що відбулось залиття квартири № 47 з вище розташованої квартири № 50 . Причину залиття встановити не можливо.

Також, відповідно до акту від 21.10.2010 затвердженого КП «Печерська брама», встановлено, що відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 . Встановлено, що залиття відбулось з вище розташованої квартири № 50 .

Відповідно до Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), від 15.06.2015 року, затвердженого ЖЕД «Печерська брама», 01.06.2015 в квартирі АДРЕСА_1 трапилось залиття. Залиття відбулось внаслідок протікання гайки на лічильнику квартири № 50 , що розташована вище.

Крім того, згідно акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 16.11.2017 затвердженого ЖЕД «Печерська брама», 14.11.2017 в квартирі АДРЕСА_1 відбулось залиття. Залиття сталось з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 .

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідачів підтверджується актами залиття від 05.05.2006 року, 21.10.2010 року, 16.11.2017 року. Зазначені акти в силу статей 58, 59 ЦПК України 2004 року є належним і допустимим доказом. Відтак, беззаперечність обставин залиття не піддається сумніву та підтверджується належними доказами.

На підтвердження розміру завданої шкоди, позивач посилається на висновок № ED -1727-1-955.18 будівельно-технічного експертного дослідження від 14.02.2018 складеного ТОВ «Судова незалежна експертиза України».

Проте всупереч вимогами ч.7 ст.102 ЦПК України, у висновку експерта не зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, відтак не може бути взятий до уваги судом, як належний та допустимий доказ, оскільки він не відповідає вимогам закону і суд відхиляє його.

Щодо стягнення моральної шкоди, слід вказати, що статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я тощо.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому у відповідності до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача внаслідок залиття його квартири, небажання відповідача добровільно відшкодувати завдану шкоду, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що в рахунок відшкодування моральної шкоди достатнім і необхідним буде стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1500,00 грн.

Заявлені вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не надано доказів понесення такимх витрат. Наявний в метеріалах не свідчить про реальність таких витрат

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.1116-1167 ЦК України, ст. ст. 76-81, 102, 106, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1500 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, 59,80 грн. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору, а всього стягнути 1559,80 грн.

В задоволені позову в частині стягнення матеріального збитку- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя В.В. Бортницька