Постанова

Іменем України

18 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 370/1226/15-ц

провадження № 61-216св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічними позовами - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 ,

відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічними позовами - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач за первісним та зустрічними позовами - ОСОБА_4 ,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги - ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 , подану її представником ОСОБА_6 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року у складі судді Невідомої Т. О. та касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

У травні 2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 , в якому просив визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки в статутному фонді ТОВ «ТД «Камілла» від 05 травня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 .

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 13 листопада 2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «ТД «Камілла» прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2016 року прийнято та об`єднано в одне провадження за первісним позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «ТД «Камілла» вимоги ОСОБА_3 за її зустрічним позовом до ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» недійсним.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року позовні вимоги за первісним позовом ФОП ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн за невиконання зобов`язань за договором поруки.

Стягнуто з громадян Республіки Білорусь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7 980 000,00 грн як невиконане зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 05 травня 2015 року.

Стягнуто з громадян Республіки Білорусь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 як відшкодування збитків від інфляції в розмірі 4 192 000,00 грн за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року.

Стягнуто з громадян Республіки Білорусь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 3 % процентів річних від простроченої суми, що становить 370 189,39 грн, за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 3 683,23 грн судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року, рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року в частині задоволених вимог за первісним позовом скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн. як невиконання зобов`язань за договором поруки.

Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7 980 000,00 грн. як невиконане зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 05 травня 2015 року.

Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 як відшкодування збитків від інфляції в розмірі 4 192 000,00 грн за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року.

Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 3 % річних від простроченої суми, що становить 370 189,39 грн за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 судові витрати по 1 841,61 грн з кожного.

У задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовлено.

У решті рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київського області від 05 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Київського області від 24 листопада 2017 року залишено без задоволення, а вказані рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року ухвалено додаткове рішення, яким викладено резолютивну частину рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року в новій редакції із зазначенням кодів платників податків та посвідок на постійне місце проживання в Україні відповідачів та коду позивача у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

Постановою Верховного Суду від 20 серпня 2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року - без змін.

10 вересня 2019 року ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року (додаткове рішення).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року в незміненій частині визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року (додаткове рішення) у цій справі відмовлено.

Апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року було скасовано рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів. В цій частині позовних вимог було ухвалено нове рішення. В частині вирішення зустрічних позовів ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «ТД «Камілла» та ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі недійсним рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року залишено без змін. Тому ОСОБА_5 вправі оскаржувати рішення суду першої інстанції лише в незміненій частині.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка не брала участі у розгляді справи, та вважає, що ухвалене рішення стосується її прав та обов`язків, суд апеляційної інстанції в ухвалі від 28 жовтня 2019 року констатував, що будь-якого обґрунтування щодо порушення прав та інтересів ОСОБА_5 не наведено. Тому ОСОБА_5 було запропоновано подати апеляційну скаргу в новій редакції та усунути недоліки, визначені судом апеляційної інстанції. Проте вимоги ухвали суду від 28 жовтня 2019 року виконано лише в частині обґрунтування підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження. Жодного обґрунтування щодо того, яке право ОСОБА_5 порушене апеляційна скарга в новій редакції не містить. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року підлягає поверненню скаржнику відповідно до статей 185, 357 ЦПК України.

Вирішуючи питання щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року (додаткове рішення), апеляційний суд виходив з того, що вказані судові рішення не підлягають апеляційному оскарженню, оскільки можуть бути переглянуті лише в касаційному порядку.

14 листопада 2019 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року (додаткового рішення) за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року (додаткового рішення) у цій справі відмовлено.

Апеляційний суд вказав, що наведені ОСОБА_3 у заяві обставини не можуть бути віднесені до нововиявлених, істотних обставин, які не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі заявнику, вказаних у статті 423 ЦПК України. Предметом розгляду у цій справі є стягнення заборгованості із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 за договором про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року та про зміну первісного кредитора. Питання зарахування однорідних зустрічних грошових вимог за зобов`язаннями, що існували між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , про які зазначено у поданій ОСОБА_3 заяві, не стосуються предмету доказування у цій справі, оскільки правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 05 травня 2015 року, які є чинними і недійсними не визнавались.

Протягом всього часу розгляду справи (з травня 2015 року по 25 квітня 2018 року (день ухвалення судом касаційної інстанції остаточного рішення у справі)) заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17 грудня 2014 року, яка, як зазначає заявник, підписана ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , не була подана учасниками справи, зокрема її підписантами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які є відповідачами за первісним позовом у справі та яким мало бути відомо про існування вказаної заяви, на спростування доводів позовної заяви ФОП ОСОБА_1 про існування непогашеної заборгованості відповідачів.

ОСОБА_3 є дружиною іншого відповідача - ОСОБА_2 , тому доводи заяви про те, що їй не було відомо про заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17 грудня 2014 року, підписану її чоловіком ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не доводить того, що вона не могла знати про існування вказаної заяви, яка, на її думку, є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Апеляційний суд дійшов висновку, що не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані учасниками справи. Про існування заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17 грудня 2014 року було відомо відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які її підписали, а ОСОБА_3 , яка є дружиною підписанта ОСОБА_2 та відповідачем у цій справі, не надано доказів того, що вона не могла знати про її існування, з урахуванням їх подружніх стосунків, взаємних прав та обов`язків.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року, яке ОСОБА_3 просить переглянути за нововиявленими обставинами, її права та інтереси не порушені, оскільки у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовлено.

Крім того, на підтвердження доводів заяви про перегляд рішень за нововиявленими обставинами ОСОБА_3 подала ксерокопію заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17 грудня 2014 року, проте оригіналу вказаної заяви чи належним чином посвідченої копії суду не надано.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг

У січні 2020 року представник ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року, а справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду її апеляційної скарги на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року.

На обгрунтування касаційної скарги представник ОСОБА_5 зазначає, що апеляційний суд дійшов помилкових висновків про повернення її апеляційної скарги на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року та відмову у відкритті апеляційного провадження на рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року (додаткове рішення).

ОСОБА_5 як особа, яка не брала участі у розгляді справи, вважає, що суд першої інстанції вирішив питання про її права та інтереси, оскільки на його підставі її фактично позбавлено права власності на деякі об`єкти нерухомого майна. Це рішення стало підставою для задоволення позовних вимог у інших справах про визнання недійсними договорів дарування семи земельних ділянок, двох квартир, частини нежитлових приміщень, частини будинку і частини земельної ділянки, та накладення арешту на її майно.

Представник ОСОБА_5 зазначає, що для неї не існує іншої можливості для встановлення обставин, на які вона посилалась в апеляційній скарзі, під час розгляду інших справ, оскільки саме в матеріалах цієї справи містяться основні докази.

ОСОБА_5 зверталась з скаргою на рішення суду першої інстанції саме до апеляційного суду, оскільки відповідно до частини четвертої статті 389 ЦПК України вона позбавлена можливості оскаржити це рішення в касаційному порядку. Вказує, що подання апеляційної скарги є етапом для оскарження рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року і рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року.

Звертає увагу, що подавала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року, проте їй було відмовлено у відкритті касаційного провадження з огляду на те, що касаційна скарга може бути подана особою, яка не брала участі у справі, за умови перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції за її апеляційною скаргою. Тому вона як особа, яка не є учасником справи має право на розгляд її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Наголошує, що у Київського апеляційного суду згідно з статтею 374 ЦПК України є повноваження для скасування як рішення суду першої інстанції, так і рішення апеляційного суду. Тому розгляд та задоволення її апеляційної скарги може забезпечити захист її прав та законних інтересів.

Вказує, що була обізнана про перебування на розгляді цієї справи судом, проте не знала та не могла знати про його результат, оскільки про дату, час та місце розгляду її суд не повідомляв, рішення на адресу не надсилав та до участі у справі її не залучав.

На момент звернення ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на підставі договору купівлі-продажу частки ОСОБА_4 у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року, який укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 у розмірі 8 000 000,00 грн була погашена згідно із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17 грудня 2014 року. Тому предметом договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 05 травня 2015 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не могла бути вимога про повернення ОСОБА_2 заборгованості в указаному розмірі. ОСОБА_4 під час розгляду справи судом першої інстанції свідомо замовчував факт повного розрахунку з ним за договором, який укладений із ОСОБА_2 .

У січні 2020 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно з`ясував обставини, які належать до предмета доказування у цій справі, оскільки правовідносини, які склалися між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , в тому числі щодо зарахування однорідних зустрічних вимог за зобов`язаннями відповідно до заяви від 17 грудня 2014 року підтверджують чи спростосують факт існування заборгованості ОСОБА_2 перед ФОП ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не надав оцінки доказам, які отримані в результаті проведення кримінального провадження № 0000588, зокрема щодо наявності такого кримінального провадження, не вказано мотивів відхилення доводів, що заява про зарахування однорідних зустрічних вимог за зобов`язаннями від 17 грудня 2014 року становила таємницю слідства, не надано оцінки висновкам судових експертиз та протоколам допиту свідків, дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку заяві про зарахування однорідних зустрічних вимог за зобов`язаннями від 17 грудня 2014 року, оскільки така є нововиявленою обставиною, зокрема існувала на час розгляду справи, не була відома ОСОБА_3 , оскільки становила таємницю слідства, а відомості, які містяться в ній, є істотними та підтверджують відсутність заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 .

Суд безпідставно дійшов висновку про обізнаність ОСОБА_3 щодо існування заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог, оскільки перебування ОСОБА_3 з ОСОБА_2 у шлюбі не доводить цей факт.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2020 року від ФОП ОСОБА_1 надійшли відзиви на касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . У цих відзивах зазначено, що доводи осіб, які подали касаційні скарги,безпідставні, а оскаржені ухвали Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року та від 12 грудня 2019 року є обґрунтованими та скасуванню не підлягають.

06 лютого 2020 року, 03 липня 2020 року, 10 серпня 2020 року, 03 листопада 2020 року та 18 листопада 2020 року від ФОП ОСОБА_1 на адресу суду надійшли додаткові пояснення. У вказаних поясненнях позивач за первісним позовом, із посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19), зазначає, що висновки почеркознавчих експертиз від 17 січня 2018 року № 34/37-38/18-23 та від 24 березня 2018 року № 6144-6146/18-32 є недопустимими та неналежними доказами у цій справі, оскільки виконані не для подання до суду у цій справі. Під час розгляду цієї справи жодні експертизи за ініціативою суду чи сторони справи не призначалися, суд ухвал з цього приводу не постановляв. Крім того, вказує, що оригіналу заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17 грудня 2014 року не існує, оскільки ОСОБА_3 не довела протилежного на стадії розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у суді апеляційної інстанції. Вказана заява нотаріально не засвідчена.

Доказів на підтвердження викладених в заяві про перегляд рішень за нововиявленими обставинами ОСОБА_3 не надала, зокрема не підтвердила факт взяття ОСОБА_4 в борг грошових коштів у ОСОБА_2 , існування кредитного договору між ними, погашення ОСОБА_4 боргу чи існування рішення суду, яке б підтверджувало факт боргу у ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 .

Підставою для звернення із заявою про перегляд рішень апеляційного суду за нововиявленими обставинами ОСОБА_3 зазначає заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17 грудня 2014 року, яку отримано з матеріалів кримінального провадження № 0000588, яке перебуває в провадженні Білоцерківського відділу поліції ГУ НП у Київській області. Проте на території міста Біла Церква не вчинялося жодне кримінальне правопорушення в межах цього провадження. У вказаному кримінальному провадженні відсутня подія злочину та сукупність об`єктивних ознак, які характеризують злочин. В кримінальному провадженні відсутні підозрювані та обвинувачені особи, воно порушене виходячи з формальної події, яка не має ознак об`єктивної сторони складу злочину.

Згідно з листом прокуратури Київської області від 17 червня 2020 року № 624вих20 та постанови Білоцерківської місцевої прокуратури від 18 червня 2020 року ФОП ОСОБА_1 відмовлено у врученні підозри про вчинення кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження № 0000588. Тобто у кримінальному провадженні не буде вручатися підозра жодній особі, а строк досудового розслідування вже закінчився, що унеможливлює проведення в подальшому будь-яких слідчих дій.

Заява ОСОБА_3 про перегляд рішень апеляційного суду за нововиявленими обставинами фактично спрямована на легалізацію та оцінювання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17 грудня 2014 року як доказу, який отриманий в кримінальному провадженні, на предмет належності та допустимості цієї заяви як доказу у цій справі. З огляду на завдання цивільного судочинства та висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 (провадження № 14-14-87цс20), є недопустимим подання ОСОБА_3 заяви про перегляд рішення з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення передумов для визнання доказу, в такому провадженні, неналежним або недопустимим. Тому, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17 грудня 2014 року не є нововиявленою обставиною і не може бути предметом розгляду та дослідження у цій справі. Ця заява є нікчемним правочином, суперечить вимогам цивільного законодавства та договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року, а вимоги сторін цього правочину не є однорідними (рівнозначними).

Незгода ОСОБА_5 і ОСОБА_3 з діями, пов`язаними із виконанням судового рішення, не свідчить про те, що станом на час розгляду справи судом першої інстанції їх права або інтереси було порушено.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 .

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_5 і залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_3 .

Щодо оскарження ОСОБА_5 ухвали Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року, яка переглядається касаційним судом за скаргою ОСОБА_5 , її апеляційну скаргу на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року в незміненій частині визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала. Крім того, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року (додаткове рішення) відмовлено.

Касаційний суд не погоджується з вказаною ухвалою апеляційного суду в частині повернення апеляційної скарги ОСОБА_5 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року з таких мотивів.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року, яка не брала участі у розгляді справи, суд апеляційної інстанції в ухвалі від 28 жовтня 2019 року вказав, що будь-якого обґрунтування щодо порушення прав та інтересів ОСОБА_5 не наведено. Тому ОСОБА_5 було запропоновано подати апеляційну скаргу в новій редакції та усунути недоліки, визначені судом апеляційної інстанції. ОСОБА_5 подала виправлену апеляційну скаргу. Проте, як вважав апеляційний суд вимоги ухвали суду від 28 жовтня 2019 року виконано лише в частині обґрунтування підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, жодного обґрунтування щодо того, яке право ОСОБА_5 порушене апеляційна скарга в новій редакції не містить. З огляду на такі обставини суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року підлягає поверненню скаржнику відповідно до статей 185, 357 ЦПК України.

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі ооб`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18) вказано, що «суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі зазначала, що оскарженим рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року вирішені питання про її права. Обґрунтованість таких доводів апеляційної скарги має перевірятись після відкриття апеляційного провадження під час апеляційного розгляду справи, яке може бути закрите, якщо буде встановлено, що оскарженим рішенням суду першої інстанції питання про права та/або обов`язки особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, не вирішувались.

Тобто апеляційний суд повинен був відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , а в разі з`ясування, що судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, - закрити апеляційне провадження.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасних висновків про наявність підстав для того, щоб вважати неподаною та повернення апеляційної скарги ОСОБА_5 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року.

Відповідно до статті 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятого ним судового рішення та рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Оскільки ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року після закінчення апеляційного перегляду справи, в ній слушно зазначено вимоги про скасування раніше прийнятих постанов суду апеляційної інстанції від 24 листопада 2017 року та від 17 січня 2018 року, які відповідно до частини третьої статті 370 ЦПК України можуть бути скасовані за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 .

Таким чином, ухвала Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_5 .

Щодо оскарження ОСОБА_3 ухвали Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року, зазначив, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими.

Касаційний суд з таким висновком апеляційного суду погоджується.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулась до апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року (додаткового рішення).

У заяві ОСОБА_3 зазначала, що єдиною підставою для ухвалення рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року була наявність непогашеного боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року.

Вказувала, що в день укладення зазначеного договору 17 грудня 2014 року ОСОБА_4 письмово просив у ОСОБА_2 зарахувати зустрічні однорідні вимоги, які вони мають один перед одним, тобто фактично врахувати передану частку в статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» у якості часткової оплати заборгованості, яка виникла у ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 . ОСОБА_4 в цій заяві вказав, що з моменту підписання цієї заяви вважатиме зобов`язання ОСОБА_2 щодо сплати грошових коштів за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» таким, що виконано та припинено у повному обсязі, а заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 немає. 17 грудня 2014 року ОСОБА_2 залік однорідних вимог прийнято, про що свідчить його підпис на заяві.

Факт належності підписів на заяві від 17 грудня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підтверджується висновком комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17 січня 2018 року та висновком судово-почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 24 травня 2018 року.

У подальшому, ОСОБА_4 відступлено неіснуючий борг позивачу ФОП ОСОБА_1 , що стало підставою для його звернення до суду з позовом про стягнення коштів. Отже, на момент укладення договору про відступлення права вимоги та на момент подання цього позову заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 не існувало.

Про факт існування заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17 грудня 2014 року та висновків експертиз заявнику стало відомо лише 28 вересня 2019 року, під час ознайомлення з копіями документів, отриманих з матеріалів кримінального провадження після надання дозволу ОСОБА_2 (потерпілому у кримінальному провадженні №0000588) на розголошення відомостей досудового розслідування.

Обставина, на яку посилається ОСОБА_3 , а саме: заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17 грудня 2014 року, яка підписана ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , не є нововиявленою у розумінні статті 423 ЦПК України, а є новим доказом, який був доступний учасникам справи, але не був поданий ними своєчасно під час розгляду справи по суті.

У зв`язку із цим, висновок апеляційного суду щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року у зв`язку з нововиявленими обставинами є правильним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року постановлена з порушенням норм процесуального права, тому це судове рішення необхідно скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_3 не дають підстав для висновку, що ухвала Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим це судове рішення належить залишити без змін.

Керуючись статтями 410, 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 , подану її представником ОСОБА_6 , задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року про визнання неподаною та повернення ОСОБА_5 апеляційної скарги на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року та про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року (додаткове рішення) скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року (додаткового рішення) залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук