Дата документу 25.11.2020 Справа № 333/5022/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/5022/20 Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/807/3414/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Подліянової Г.С.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , боржник: ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , боржник: ОСОБА_4 .

В обґрунтування вимог зазначила, що вона та ОСОБА_4 перебувають у шлюбі, зареєстрованому Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, запис №240 від 07 травня 2011 року, від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_5 працює в ПАТ «Мотор Січ», має стабільний щомісячний дохід, проте матеріальну допомогу на утримання дитини не надає.

На її утриманні також перебуває малолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона працює в ТОВ «Фінансова компанія «Європошта» та розмір її доходу є недостатнім для утримання двох дітей.

На підставі зазначеного просила видати судовий наказ про стягнення щомісячно з ОСОБА_4 на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати звернення до суду.

Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість висновків суду першої інстанції, перебування на розгляді суду цивільної справи про розірвання шлюбу між учасниками справи, просила скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані та проживають за однією адресою, тобто дитина проживає з обома батьками, в наслідок чого неможливо встановити виникнення права заявника на заявлену грошову вимогу.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 5 ст. 183 СК України передбачено право батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Стаття 165 ЦПК України передбачає, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; заявлено вимогу, яка не відповідає ст. 161 цього кодексу; наявні обставини, передбачені ч. 1 ст. 186 цього кодексу; з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав передбачених п.п. 3-6 ч. 1 цієї статті; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; заяву подано з порушенням правил підсудності.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_1 просила видати наказ про стягнення щомісячно з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати звернення до суду. До заяви вона надала документи, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Ані стаття 163 ЦПК України, ані стаття 165 ЦПК України не містять умов щодо розгляду обґрунтованості заявлених стягувачем вимог по суті при видачі судового наказу, на що фактично посилається суд першої інстанції.

Крім того, у пункті 7 статті 168 ЦПК України закріплено, що у судовому наказі зазначається повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Проживання батьків малолітньої дитини, про стягнення аліментів на утримання якої заявлено вимоги, за однією адресою не свідчить про відсутність у одного із батьків, який звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, права на стягнення такого утримання.

В той же час, встановивши, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьками, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи взагалі не містять доказів на підтвердження місця проживання дитини.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у видачі судового наказу.

За таких обставин ухвала судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2020 року про відмову у видачі судового наказу підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2020 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: Г.С. Подліянова

І.В. Кочеткова