Справа № 953/5723/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року Київський районний суд м.Харкова у складі :

головуючої судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Кострової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ» про стягнення заробітної плати,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась у суд з позовом до відповідача, ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату в розмірі 85629 грн. за період з 01.04.2018р. по 01.04.2020р.

В обґрунтування позову зазначає, що вона з 01.04.2018року працювала у ДП «Південдіпрошахт» на посаді підсобного робітника в адміністративно-господарчому відділ, із встановленою заробітною платою 3723 грн. на місяць. Відповідач не сплатив заробітну плату за період з 01.04.2018року по 01.04.2020року в сумі 85629 грн., внаслідок чого вона просить стягнути вказану заборгованість в судовому порядку.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином, заперечень на позов не надала.

Частиною 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано наказ №30/03-1 від 30.03.2018рку підписаний в.о. директора ДП «Південдіпрошахт» Севастьяновим Ю.О. про прийняття ОСОБА_1 з 01.04.2018р. до ДП «Південдіпрошахт» на посаду підсобного робітника в адміністративно-господарчій відділ з окладом згідно штатного розкладу.

Також суду надана довідка від 01.04.2020року за підписом в.о. директора Темник В.А. у якій зазначається, що ДП «Південдіпрошахт» підтверджує, що позивач згідно наказу №30/03-01 від 30.03.2019р. прийнята на посаду прибиральниці в адміністративно-господарський відділ з окладом згідно штатного розпису в сумі 3723 грн . Заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2018року по 01.11.2019року склала 85629 грн.

Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Облік використання робочого часу має бути підтверджений відповідними первинними бухгалтерськими документами, форми й порядок яких встановлені відповідними нормативними документами, зокрема, наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», передбачено типову форму № П-5 «Табель обліку використання робочого часу».

Табелів обліку використаного робочого часу за 01.04.2018 по 01.11.2019 роки матеріали справи не містять, що унеможливлює визначення кількості відпрацьованих днів за вказаний період.

Крім того, відсутні докази встановленого позивачу розміру заробітної плати.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ухвалою суду від 01.07.2020 року було зобов`язано позивача надати до суду документи, що підтверджують встановлення розміру заробітної плати (штатний розпис, наказ про встановлення окладу, тощо), докази нарахування, але не виплати заробітної плати в сумі 85629 грн. (відомості про нарахування заробітної плати), а також завірену копію трудової книжки.

Однак позивачем ухвала суду виконана не в повному обсязі та представником позивача надано до суду лише копію трудової книжки на одному аркуші.

Інші докази, які були витребувані судом, зокрема встановлення позивачу окладу, позивачем не надані, клопотань про витребування доказів ні позивачем, ні його представником не заявлялось.

Крім того, з наданої представником позивача копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 02.03.2014року була прийнята на роботу у ДП «Південдіпрошахт» , 01.12.2014р. переведена на посаду прибиральниці та 12.03.2018року звільнена за власним бажанням наказом №24К від 12.03.2018року. У судовому засіданні представник підтвердив, що 12.03.2018р. позивачка звільнилась з ДП «Південдіпрошахт».

Тобто копія трудової книжки позивача, спростовує надані суду наказ №30/03-1 від 30.03.2018р. та довідку від 01.04.2020року ДП «Південдіпрошахт». Крім того, наказ та довідка містять між собою суперечності так, наказ датований 30.03.2018р., тоді як у довідці іде мова про прийняття на роботу позивача наказом від 30.03.2019р.

У поданому позові позивачка просить стягнути заробітну плату за період з 01.04.2018року по 01.04.2020року, тобто за період в який вона не працювала оскільки була звільнена 12.03.2018року, що підтверджено наданою трудовою книжкою.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті на їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд приходить до висновку, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які б відповідали фактичним обставинам справи.

В матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ДП «Південдіпрошахт» слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст..2, 12, 13, 19, 49, 81, 141, 263 - 266, 268, 273, 274, 275, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив :

В задоволені позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ» (, м. Харків вул. Пушкінська б.5) про стягнення заробітної плати - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через суд першої інстанції. Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 25.11.2020року.

Суддя Бородіна Н.М.