Провадження 2/222/67/2020
Справа №222/1914/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року смт. Нікольське

Володарський районний суд Донецької області у складі:

судді Доценко С.І.,

за участі:

секретаря судового засідання Болбат Н.І.,

представника Служби по справах дітей Внукової О.Л.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника органу опіки та піклування Белінська Т.В.,

педагога ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Нікольської районної державної адміністрації Донецької області до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Служба у справах дітей Нікольської РДА в інтересах дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Вимоги мотивувала тим, що рішенням Володарського районного суду Донецької області від 30.08.2018 року дітей ОСОБА_4 , 2005 року народження та ОСОБА_5 , 2015 року народження, було відібрано у відповідачів без позбавлення батьківських прав, через несприятливі умови для проживання дітей. Згідно розпорядження голови Нікольської РДА від 07.03.2019 року дітей влаштовано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Протягом року, після прийняття рішення про відібрання дітей та попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей та умов їх проживання, відповідачі ставлення до дітей не змінили, не звертались до служб за поверненням дітей їм на виховання, не провідують їх, не цікавляться їх життям, здоров`ям і розвитком, не підтримують із ними стосунків, аліменти на утримання дітей не сплачують, в інший спосіб матеріальної допомоги не надають. НЕ створили протягом року належні умови для утримання дітей. Все це свідчить про те, що вони злісно, свідомо, на протязі тривалого часу ухиляються від виконання батьківських обов`язків, тому Служба у справах дітей Нікольської РДА просить суд позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , 2005 року народження та малолітньої ОСОБА_5 , 2015 року народження.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 22.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам.

Відповідачами відзиву на позовну заяву не надано.

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 04.02.2020 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі закрито та призначено судовий розгляд.

Представник позивача - служби у справах дітей Нікольської райдержадміністрації Донецької області в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо дітей ОСОБА_4 , 2005 року народження та ОСОБА_5 , 2015 року народження. Протягом року,після рішення суду про відібрання дітей у відповідачів, обставин через які у них відібрано дітей, вони не усунули, не змінили ставлення до виховання дітей та не звертались до служби у справах дітей із заявою про повернення їм дітей. Дітей було влаштовано до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , де вони на даний час перебувають. ОСОБА_3 після рішення суду про відібрання дітей було повернено до країни походження - Росії. Однак рішення про заборону в`їзду відносно неї не приймалось, враховуючи наявність чоловіка громадянина України та двох неповнолітніх дітей. Проте ОСОБА_3 до України не повернулась, місце знаходження її не відоме. Неодноразово спеціалісти Нікольського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді виїжджали до села Малинівка, де мешкала сім`я ОСОБА_1 . З метою відвідування та надання соціальних послуг, але жодного разу не застали батька вдома. На телефоні дзвінки ОСОБА_1 не відповідав, тому родина була знята з соціального супроводу у зв`язку з невиконанням плану отримувачем послуг без поважних причин. Враховуючи, що відповідачами не створено належних умов для проживання дітей, протягом року після відібрання дітей вони не звернулись до служби у справах дітей, органу опіки та піклування Боївської сільської ради та Володарського районного суду з питанням про повернення дітей, аліменти на утримання дітей не сплачують, просить позбавити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , 2005 року народження та малолітньої ОСОБА_5 , 2015 року народження.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що любить дітей і не бажає щоб його позбавили батьківських прав. Він є інвалідом ІІІ групи, однак працює в м. Маріуполі без офіційного працевлаштування. Постійного доходу, окрім пенсії не має. Він бажає повернути дітей, але немає змоги створити умови для їх проживання. . Він самотужки намагався зробити ремонт в будинку та покращити умови проживання, але із-за того що йому постійно затримують заробітну плату, йому вкрай тяжко це зробити. Взагалі в селі немає роботи і немає сенсу приводити будинок в порядок. Він живе в Маріуполі. Умов забрати до себе дітей у нього не має Із його пенсії проводяться державними виконавцями якісь утримання, він думав, що і аліменти тоже. Матір дітей ОСОБА_3 відправили до Росії, так як вона є громадянкою Росії і вона більш в Україну не поверталась В нього нормальні відносини зі старшою донькою. Він купив їй телефон щоб бути з нею на зв`язку. Зустрічався з ОСОБА_4 та давав їй періодично по 300 гривень. З молодшою донькою телефоном не спілкується, бо вона ще маленька. Просить відмовити в позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась.

Представник 3-ї особи - Органу опіки та піклування Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області Белінська Т.В. в судовому засідання позовні вимог підтримала та просила суд їх задовольнити. Суду пояснила, що сім`я ОСОБА_1 знаходилась в дуже скрутному положенні, в будинку були відключені газ та світло. Матір не працювала, діти були голодні та занедбані. ОСОБА_4 дуже часто пропускала заняття в школі. Умови для проживання дітей загрожували їх життю та здоров`ю, тому діти за рішення суду були відібрані з сім`ї і влаштовані до дитячого будинку сімейного типу. Протягом року батьки не створили належні умови для проживання дітей, будинок стоїть занедбаний в ньому ніхто не мешкає. Із заявою про повернення їм дітей не звертались. Батьки нічого не зробили для того щоб забезпечити своїм дітям належні умови проживання. Повернення дітей батьку в занедбаний дім, який зовсім не облаштований для проживання дітей Тому підтримує позовні вимоги та просить суд позбавити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 батьківських прав.

Дослідивши заяви по суті справи, вислухавши пояснення сторін, та інших учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 28.12.2015 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 19.11.2015 року виконкомом Боївської сільської ради Володарського району Донецької області. (а.с. 5,6)

Відповідно до ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Згідно положень ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. 15, 18 Постанови N 3 від 30.02.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до положень ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, в т.ч. якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

За положеннями ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що через незабезпечення дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 неналежних умов проживання, а також невиконання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків, рішенням Володарського районного суду Донецької області від 30.08.2018 року неповнолітню ОСОБА_4 , 2005 року народження та малолітню ОСОБА_5 , 2015 року народження було відібрано від батьків ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та стягнуто з батьків аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з кожного, починаючи з 20.03.2018 року і до повноліття дітей. (а.с.15-17)

Відповідно до розпорядження Нікольської районної державної адміністрації Донецької області від 11.10.2018 року дітям ОСОБА_4 , 2005 року народження та ОСОБА_5 , 2015 року народження, надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. (а.с. 10)

Розпорядженням Нікольської районної державної адміністрації Донецької області від 07.03.2019 року дітей ОСОБА_4 , 2005 року народження та ОСОБА_5 , 2015 року народження, влаштовано до будинку сімейного типу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на виховання та спільне проживання. (а.с. 11-13)

17.10.2019 року Нікольською районною державною адміністрацією Донецької області зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відносно дітей ОСОБА_4 , 2005 року народження та ОСОБА_5 , 2015 року. У висновку зазначено, що після відібрання дітей Нікольським районним центром соціальних служб сім`ї, дітей та молоді батькам було запропоновано соціальний супровід для подолання складних життєвих обставин та пошуку можливостей щодо повернення дітей на виховання. З ОСОБА_1 було складено договір про здійснення соціального супроводу, обговорені шляхи виведення родини зі складних життєвих обставин, складено план дій, однак ОСОБА_1 на заплановану зустріч не прийшов і на телефоні дзвінки не відповідав. Спеціалісти центру неодноразово виїжджали до с. Малинівка з метою відвідування родини ОСОБА_1 та надання соціальних послуг у відповідності до їх потреб, однак жодного разу не застали ОСОБА_1 вдома, що також підтверджено повідомленням Нікольського районного центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді. Протягом часу перебування дітей в будинку сімейного типу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жодного разу дітей не відвідали, останнім часом телефонний зв`язок з дітьми не підтримують, аліменти не сплачують, в інший спосіб матеріальної допомоги дітям не надають. (а.с.7-8, 9)

З повідомлення Нікольського районного сектору Головного управління в Донецькій області Державної міграційної служби України від 16.03.2020 року встановлено, що ОСОБА_3 , 1986 року народження проживала на території України без реєстрації та за документами строк дії яких закінчився. Тому її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 203 ч.1 КУпАП та прийняте рішення про примусове повернення її до країни походження відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Однак, рішення про заборону в`їзду відносно ОСОБА_3 не приймалось, враховуючи наявність чоловіка громадянина України та двох неповнолітніх дітей. ОСОБА_3 була зобов`язана самостійно залишити територію України. Відповідно до інформації, яка надійшла від Державної прикордонної служби, гр. ОСОБА_3 30.04.2019 року виїхала за межі України. (а.с. 88)

Із акту складеного секретарем Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області Белінською Т.В., в присутності свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , встановлено, що обстеження побутових умов у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 неможливо із-за відсутності ОСОБА_1 вдома. На перший погляд подвір`я та зовнішній вигляд квартири у будинку барачного типу виглядає занедбано і так як в ній тривалий час ніхто не мешкає. (а.с.52)

З`ясовуючи позицію дитини щодо питання, що стосується її життя, суд, в присутності педагога ОСОБА_2 , допитав неповнолітню ОСОБА_4 , яка пояснила, що вона разом з сестрою ОСОБА_5 на даний час проживає в дитячому будинку сімейного типу, так як їх два роки тому відібрали від батьків у зв`язку з поганими умовами проживання. Батько їй телефонує, іноді вона зустрічаються і він дає незначні гроші. Мати також один раз телефонувала питала про неї та сестру, пояснила, що не може повернутись в України так як потрібне запрошення. Після того як їх забрали з родини матір більш не бачила. Так як їх будинок занедбаний і не придатний до проживання вона бажає залишитися в дитячому будинку і не бажає жити в тих умовах в яких жила з батьками до їх відібрання.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , пояснила, що вона є матір`ю-вихователькою в дитячому будинку сімейного типу. 07.03.2019 року їх на виховання були передані діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Діти були відібрані на рік. Батьки на утримання дітей не сплачують. Батько іноді спілкується зі старшою донькою ОСОБА_4 . Один раз батько приходив до служби у справах дітей спілкуватись з дітьми, приносив цукерки. Мати з дітьми не бачилась їх життям та здоров`ям не цікавилась. Умови для проживання дітей в будинку сімейного типу добрі. Мати з дітьми не спілкується в загалі.

Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона є сусідкою сім`ї ОСОБА_1 . Діти в сім`ї ростуть без нагляду. Старша донька ОСОБА_4 часто пропускала заняття в школі, так як доглядала з молодшою сестрою, тому що матір ОСОБА_3 зловживала спиртними напоями . Матір дітьми не займалась. Батько приїздив до сім`ї лише на вихідні, так як працював в м. Маріуполі. В будинку відсутні будь-які умови для проживання дітей, холодно, не має зручностей. Зараз будинок покинутий, занедбаний та ніхто в ньому не проживає, тому повертати дітей нікуди.

Положеннями ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається", що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Згідно з п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24.09.2008р., якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

Отже, служба у справах дітей зобов`язана вживати заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав за умови, якщо протягом року після відібрання дітей батьки не виховують дитину.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень учасників справи, відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 заходів до повернення дітей не вживали, самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавляться їх життям і здоров`ям, не відвідують їх, не сплачують на їх утримання аліменти та не надають іншої матеріальної допомоги.

Відповідно до довідки № 045763 ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи і він, згідно довідки Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України отримує пенсію по інвалідності. (а.с.35,36)

З повідомлення ТОВ «Малинівка» встановлено, що ОСОБА_1 в літку 2019 року один раз звертався до відділу кадрів ТОВ «Малинівка» з питання працевлаштування, але заяви не писав і не залишав. ОСОБА_3 до ТОВ «Малинівка» не зверталась. (а.с.50)

Згідно відповіді Нікольського районного центру зайнятості встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку з 09.04.2019 року по 22.07.2019 року. (а.с. 51)

Як вбачається з повідомлення Нікольського районного сектору Головного управління в Донецькій області Державної міграційної служби України гр. ОСОБА_3 30.04.2019 року виїхала за межі України, однак рішення про заборону в`їзду відносно неї не приймалось, враховуючи наявність чоловіка громадянина України та двох неповнолітніх дітей. (а.с. 88)

Аналізуючи вищенаведені докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей ОСОБА_4 2005 року народження та ОСОБА_5 , 2015 року народження. Після прийняття 30.08.2018 року Володарським районним судом Донецької області рішення про відібрання дітей, протягом року , на який відбирались діти, батьки відповідних висновків не зробили, не створили умови для проживання дітей та не усунули обставини, які перешкоджали належному вихованню ними дітей. Мати проживає за межами України, хоча мала можливість повернутись в Україну. Виходячи виключно із інтересів дітей, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Суд приймає до уваги, що відповідач ОСОБА_1 спілкується з дітьми, але ж обов`язок батьків є виховання та забезпечення належного життєвого рівня дітей. А відповідач, як батько протягом наданого йому року не створив умови для забезпечення навіть мінімальних умов для можливого проживання з ним дітей. Він сам пояснив суду , що дітей йому забирати нікуди.

А тому позбавлення відповідачів батьківських прав щодо дітей відповідає інтересам дітей .

У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, із відповідачів в дохід держави слід стягнути по 420,40 грн. судових витрат, а саме судового збору, з кожного.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 280-282, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 150, 152, 164-166 Сімейного Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Служби у справах дітей Нікольської районної державної адміністрації Донецької області до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір по 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.І. Доценко