Провадження № 2/679/22/2020
Справа № 679/1439/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2020 року м.Нетішин
Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:
головуючої судді Гавриленко О.М.,
секретар судового засідання Василюк Л.С.,
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду м. Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргової розписки недійсною,
за участю представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за борговою розпискою.
В обґрунтування позову зазначив, що 12 вересня 2018 року він надав для ОСОБА_2 кошти в сумі 330 000 гривень, які остання зобов`язалась йому повернути до 17 вересня 2018 року, про що надала для нього відповідну розписку. Однак в строк зазначений у розписці ОСОБА_2 кошти йому не повернула. Також остання не реагує на його прохання добровільно повернути кошти.
Позивач зазначає в позовній заяві, що 28 вересня 2018 року надіслав для відповідача письмову вимогу про повернення коштів, однак ОСОБА_2 не відреагувала на таку та продовжує ухилятись від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов`язання.
Окрім того, позивач вказує, що в результаті невиконання боргових зобов`язань ОСОБА_2 , з останньої належить стягнути 3% річних за період прострочення 18 вересня 2016 року по 08 жовтня 2018 року.
Позивач посилаючись на ст. ст. 525, 526, 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України просить суд стягнути з відповідача 330 542 гривень, з яких 330 000 гривень сума основного боргу та 542 гривні - 3% річних за період прострочення основного боргу.
Окрім того, ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання боргової розписки недійсною. В обґрунтування такої остання зазначила, що кошти в ОСОБА_1 не позичала, ніяких зобов`язань перед ним не мала, а розписка нею була написана під диктовку, під впливом погроз на її адресу, на адресу її родини та під психологічним тиском зі сторони сина позивача.
ОСОБА_2 зазначила, що син позивача працює в ТОВ «Ласунка плюс» начальником торгового відділу. 12 вересня 2018 року останній здійснював на неї психологічний тиск, не розраховуючись з нею за виконану роботу, звинувативши її у розтратах коштів, а тому таким чином використав тяжку для неї обставину та змусив написати розписку, однак кошти вона ні від ОСОБА_1 ні від його сина вона не отримувала. ОСОБА_2 вважає, що оскільки розписка написана нею всупереч її волі та внаслідок застосування психологічного тиску з боку сина ОСОБА_1 , то така має бути визнана судом недійсною.
Посилаючись на ст. ст. 202, 203, 215, 231, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України ОСОБА_2 просить суд визнати боргову розписку від 12 вересня 2018 року надану нею для ОСОБА_1 про отримання в борг грошових коштів в сумі 330 000 гривень недійсною.
07 грудня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про проведення підготовчого засідання без його участі.
09 січня 2019 року ОСОБА_2 до суду подала заяву від 04 січня 2019 року про виклик свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..
09 січня 2019 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву від 04 січня 2019 року, в якому зазначила ті ж обставини, що у зустрічній позовній заяві, а тому з підстав зазначених у такому, просила відмовити у позові ОСОБА_1 до неї про стягнення коштів за борговою розпискою.
10 січня 2019 року ОСОБА_2 в судовому засіданні подала заяву про виклик свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9
06 лютого 2019 року свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали до суду клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції. Того ж числа Хайретдінова О.В. подала клопотання про відкладення розгляду справи.
07 лютого 2019 року ОСОБА_1 в судовому засіданні надав відзив на зустрічну позовну заяву в якому зазначив, що зустрічний позов поданий з порушенням строку для його подання, а тому просив його судом не приймати. Окрім того, зазначив, що ОСОБА_2 до зустрічного позову не надала будь-яких доказів на підтвердження того, що до неї застосовувались сила та погрози при написанні боргової розписки. Також остання не зазначила жодних обставин, які б свідчили про те, що вона не отримувала від нього кошти та жодних обставин, що при написанні нею боргової розписки був присутній з його сторони обман, насильство та тяжкі обставини. ОСОБА_1 вважає, що заперечення ОСОБА_2 отримання нею від нього коштів та подання зустрічного позову пов`язані з метою не повертати йому кошти. Окрім того. ОСОБА_1 подав заяву про зловживання ОСОБА_2 процесуальними правами.
18 лютого 2019 року представником ОСОБА_2 подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якому зазначив, що ОСОБА_2 кошти в ОСОБА_1 не позичала, а боргова розписка нею написана під впливом психологічного тиску та погроз. На підставі наведеного представник просить в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою відмовити.
03 квітня 2019 року ОСОБА_2 до суду подала клопотання про відкладення розгляду справи, а її представник ОСОБА_3 про розгляд справи того ж числа без його участі.
03 травня 2019 року ОСОБА_10 до суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.
24 червня 2019 року представник ОСОБА_3 до суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.
06 серпня 2019 представник ОСОБА_3 подав до суду клопотання від 30 липня 2019 року про проведення судово-почеркознавчої експертизи.
15 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.
06 грудня 2019 року ОСОБА_1 та представник ОСОБА_3 до суду подали клопотання про відкладення розгляду справи.
20 січня 2020 року представник ОСОБА_3 подав в судовому засіданні клопотання про виклик експерта.
11 лютого 2020 року ОСОБА_2 подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та участі її представника.
24 лютого 2020 року представник ОСОБА_3 подав в судовому засіданні клопотання від того ж числа про проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи.
13 травня 2020 року представник ОСОБА_3 до суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.
04 червня 2020 року представник ОСОБА_3 подав до суду клопотання від того ж числа про проведення комплексної додаткової судово-почеркознавчої експертизи.
17 серпня, 22 вересня, 12 жовтня 2020 року представник ОСОБА_3 до суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.
18 та 23 вересня 2020 року ОСОБА_1 до суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.
Будь-яких інших заяв та клопотань передбачених ЦПК України від учасників справи не надходило.
Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 жовтня 2018 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 грудня 2018 року закрито підготовче засідання по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 січня 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_2 про прийняття зустрічного позову, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргової розписки недійсною об`єднано в одне провадження з первісним позовом, задоволено клопотання ОСОБА_2 про виклик свідків від 04 та 10 січня 2019 року.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 лютого 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про відкладення справи, постановлено проводити судове засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 березня 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_3 про відкладення справи, постановлено проводити судове засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 серпня 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.
Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 листопада 2019 року поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 січня 2020 року задоволено клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про виклик експерта.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 січня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про його участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року задоволено клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та призначено у справі додаткову судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.
Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 квітня 2020 року поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 червня 2020 року задоволено частково клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та призначено у справі додаткову судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.
Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03 серпня 2020 року поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися.
Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в судовому засіданні свій первісний позов підтримав, просив його задовольнити з підстав зазначених у ньому та відмовити у задоволенні зустрічного позову з підстав зазначених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Додатково пояснив, що ОСОБА_2 у нього позичала кошти, оскільки зі слів останньої у неї була велика потреба у них. При цьому ОСОБА_2 запевнила, що поверне їх в обумовлений між ними строк. Звернення ОСОБА_2 до суду з зустрічним позовом до нього розцінює, як небажання повертати позичені у нього кошти. Заперечив факт відібрання ним у ОСОБА_2 особистих документів.
Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала заяву про розгляд справи без її участі, у такій же зазначила, що свій зустрічний позов підтримує повністю, а позовні вимоги ОСОБА_1 до неї не визнає та заперечує щодо їх задоволення. У судовому засіданні 11 березня 2019 року ОСОБА_2 пояснила, що в 2015 році мала статус фізичної особи-підприємця і працювала з ТОВ «Ласунка». З лютого 2016 року по липень 2017 роки підприємницьку діяльність не здійснювала. 12 вересня 2018 року ОСОБА_5 поїхав з нею на ревізію, після чого разом з ОСОБА_6 звинуватили її у розтраті та заставили її під тиском написати боргову розписку. Проте ОСОБА_2 запевнила, що кошти не отримувала від ОСОБА_1 і вказала на відсутність останнього при написанні нею 12 вересня 2018 року розписки.
Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 в судовому засіданні зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргової розписки недійсною підтримав та просив такий задовольнити повністю з підстав зазначених у зустрічній позовній заяві, а в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою просив відмовити з тих підстав, що боргова розписка була надана ОСОБА_2 для ОСОБА_1 під психологічним тиском останнього, при цьому у ОСОБА_2 були забрані документи.
Суд, заслухавши учасників процесу, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач на підставу своїх заперечень за первісним позовом та за зустрічним позовом, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню повністю, а в зустрічному позові слід відмовити зважаючи на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Судом установлено, що 12 вересня 2018 року ОСОБА_2 склала розписку, за якою зобов`язалася повернути ОСОБА_1 отримані в позику 330 000 гривень до 17 вересня 2018 року, уклавши таким чином договір позики (арк. спр. 69, т. 1). Цей факт сторони в судовому засіданні не заперечили.
Свої зобов`язання по поверненню позики ОСОБА_2 не виконала, про що свідчить наявність у ОСОБА_1 боргового документа - розписки ОСОБА_2 від 12 вересня 2018 року.
Водночас ОСОБА_2 не заперечує написання нею боргової розписки, однак заперечує сам факт отримання коштів від ОСОБА_1 та вказує на те, що така розписка написана нею під тиском сина позивача.
Однак такі заперечення спростовуються показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які вказали на те, що були присутніми при написанні добровільно ОСОБА_2 12 вересня 2018 року боргової розписки та отримання останньою коштів від ОСОБА_1 .
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Поряд з цим ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що фактично остання не отримувала коштів від ОСОБА_1 , а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 330 000 гривень є обґрунтованими.
Крім того, до задоволення підлягає вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з останньої 3% річних, при цьому суд виходить з наступного.
Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушень, визначених змістом зобов`язання .
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Зважаючи на задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 основного боргу та перевіривши наданий ОСОБА_1 розрахунок 3% річних за період з 18 вересня 2018 року по 08 жовтня 2018 року (двадцять днів), що складає 542 гривні (арк. спр. 4, т. 1), суд вважає його належним чином проведеним та обґрунтованим.
Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , як на підставу для задоволення первісного позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги останнього підлягають задоволенню повністю та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню сума боргу за договором позики, яка складається з 330 000 гривень основного боргу та 3 % річних 542 гривні.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргової розписки недійсною суд виходив з того, що доводи та заперечення ОСОБА_2 щодо тієї обставини, що нею від ОСОБА_1 не отримано будь-яких грошових коштів, крім того що вона перебувала у тяжкій для неї обставці, яка пов`язана з здійсненням психологічного тиску, погрозами застосування сили щодо неї та її родини, сина ОСОБА_1 , а також не розрахунку з нею за виконану роботу та звернення до поліції ніби то за розтрату коштів, так і не було доведено, адже належних та допустимих доказів, які суд повинен врахувати виходячи із положень ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України, нею на протязі всього часу розгляду справи не було надано.
При цьому суд вважає, що висновок експерта №1.1-0151:19 від 11 листопада 2019 року (арк. спр. 225-228, т. 1) та покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які лише вказали на факт трудових відносин ОСОБА_2 з ОСОБА_1 слід визнати неналежними доказами, оскільки такі не містять інформації щодо предмета доказування.
Зокрема у висновку експерта №1.1-0151:19 від 11 листопада 2019 року зазначено, що дати відповідь на питання: «Чи здіяйсновався на ОСОБА_2 психологічний тиск зі сторони сина відповідача ОСОБА_6 під час написання боргової розписки 12 вересня 2018 року» не представляється можливим.
В судовому засіданні з приводу роз`яснення означеного висновку був допитаний експерт ОСОБА_11 , який підтвердив те, що ним було зазначено у висновку. Поряд з цим пояснення експерта не є доказом в розумінні ст. 76 ЦПК України.
Інші призначені у справі за клопотанням представника ОСОБА_3 судові-почеркознавчі експертизи залишились без виконання, оскільки поставлене питання для експертів виходило за межі їх компетенції, як судових експертів (арк. спр. 26, 54, т.2).
Крім того, суд вважає за необхідне також визнати неналежними доказами, а саме: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (арк. спр. 30-49, т.1), детальну інформацію про юридичну особу (арк. спр. 57-65, т.1), заяву про злочин ОСОБА_2 від 10 січня 2019 року (арк. спр. 112-114, т.1), ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 лютого 2019 року (арк. спр. 115, т.1), адвокатський запит від 05 квітня 2018 року та копію медичної картки ОСОБА_2 (арк. спр. 150-154, т.1), витяг з ЄРДР від 03 травня 2019 року (арк. спр. 166, т.1), ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03 травня 2019 року (арк. спр. 117, т.1), ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 квітня 2019 року (арк. спр. 178, т.1), адвокатський запит від 26 квітня 2019 року та відповідь на нього (арк. спр. 179, 181, т.1), витяг з ЄРДР від 12 березня 2019 року (арк. спр. 182, т.1), витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 07 березня 2019 року (арк. спр. 184-189, т.1).
Суд бере до уваги також ту обставину, що ОСОБА_2 не скористалася правом оспорити спірний договір позики на підставі статті 1051 ЦК України, до моменту звернення ОСОБА_1 з вимогами про стягнення заборгованості.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України), оскільки такі не містять інформації щодо предмета доказування.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічної позовної заяви, суд керуючись ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані із розглядом справи покладає на позивача за зустрічним позовом, тобто розмір судового збору та витрати на проведення експертизи не підлягають стягненню з відповідача за зустрічним позовом.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за борговою ропискою від 12 вересня 2018 року в сумі 330 000 (триста тридцять тисяч) гривень та 542 (п`ятсот сорок дві) гривні - три проценти річних від простроченої суми боргу, а всього 330 542 (триста тридцять тисяч п`тсот сорок дві) гривні.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 306 (три тисячі триста шість) гривень.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргової розписки недійсною - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п. 5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 19 листопада 2020 року

Суддя О.М.Гавриленко