Справа № 305/1396/19
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

19.11.2020 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Тячівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рахівської райдержадміністрації Закарпатської області в особі відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та інфраструктури на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2019 року, головуюча суддя Марусяк М.О., за позовом ОСОБА_1 до Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю торгового комплексу, загальною площею 5660,67 м.кв., розташовану в АДРЕСА_1 .

Не погодившись з рішенням суду, Тячівською місцевою прокуратурою подано апеляційну скаргу в інтересах держави в особі Рахівської райдержадміністрації Закарпатської області в особі відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та інфраструктури.

Частиною 2 статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною 2 статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (рішення ЄСПЛ у справі «Корольов проти Російської Федерації» від 01 квітня 2010 року № 5447/03, § 33; рішення ЄСПЛ у справі «Менчинська проти Російської Федерації» від 15 січня 2009 року № 42454/02, § 35).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладається функція представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, зокрема у частині четвертій статті 56 цього Кодексу визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Системне тлумачення частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194 гс 19).

Виходячи зі змісту наведених вище норм права, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Суд зобов`язаний дослідити: чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Таким чином у кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд - перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора, у цьому випадку, з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції в інтересах держави в особі уповноваженого органу, який не брав участі у справі.

Так, з приєднаного до апеляційної скарги повідомлення Тячівської місцевої прокуратури вбачається, що 22 жовтня 2020 року остання повідомила відділ житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та інфраструктури Рахівської РДА про здійснення представництва їх інтересів в суді шляхом апеляційного оскарження рішення суду, тоді, коли і саму апеляційну скаргу прокуратурою було подано до суду також 22 жовтня 2020 року (вихідний № 0735-86-904-20вих-20), що суперечить принципу попереднього повідомлення, яке повинно передувати такому зверненню до суду, без отримання згоди суб`єкта владних повноважень на таке представництво.

Крім того, зі змісту апеляційної скарги не вбачається, що відділ житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та інфраструктури Рахівської РДА звертався до прокуратури для представництва у суді.

Також слід звернути увагу, що в суді першої інстанції відповідачем зазначено Великобичківську селищну раду, яка в свою чергу не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Крім того, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Закарпатській області, надіслані до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що порушень містобудівного законодавства (зокрема істотних, таких що можуть перешкоджати існуванню об`єкта будівництва чи порушувати права третіх осіб), під час перевірки не встановлено.

Частиною 5 ст.357 ЦПК України передбачено, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Вищенаведені обставини свідчать про відсутність у даному випадку достатніх законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, що в свою чергу виключає можливість прийняття до розгляду поданої прокурором апеляційної скарги, а відтак апеляційна скарга підлягає поверненню в порядку ч.5 ст. 357 ЦПК України.

Керуючись ст. 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Тячівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рахівської райдержадміністрації Закарпатської області в особі відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та інфраструктури на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2019 року повернути скаржнику.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя Бисага Т.Ю.