Справа № 366/405/20
Провадження № 2/366/274/20
РІШЕННЯ

іменем України

27 жовтня 2020 року Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гончарука О.П.,

при секретарі Потопальській О.В.,

з участю учасників судового засідання:

представника третьої особа Гурженка В.М.,

представника третьої особи Циганенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в смт. Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Іванківська районна державна адміністрація Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Іванківської районної державної адміністрації про усунення перешкод у здійснені права користування житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод у здійснені права користування житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрована ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 . Відповідач та її дочка в житловому приміщенні не мешкають, їх особистих речей в будинку немає, оплату комунальних послуг відповідачі не здійснюють.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , та зняття відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Ухвалою від 26.03.2020р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала.

Представник третьої особи Оливської сільської ради Іванківського району Київської області в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що не заперечує проти визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Щодо визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням зазначив, що заперечує проти зняття її з реєстраційного обліку, оскільки будуть порушені її права як неповнолітньої особи.

Представник третьої особи Іванківської районної державної адміністрації Київської області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Іванківської районної державної адміністрації Київської області в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила відмовити в задоволенні позовних вимог щодо визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, щоб не були порушені права дитини, або визнати суд її реєстрацію недійсною. Не заперечувала проти визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.01.2020р., виданого державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П., зареєстрованого в реєстрі за номером 176, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 /а.с.11-13/.

Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 12.03.2014р. Ющенко Л.В. приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Київської області за реєстром № 841, дублікат якого виданий 22.11.2019р. за реєстром № 1817. Право власності зареєстровано 12.03.2014р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності: 4945763, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20 /а.с.11/.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що виконавчим комітетом Оливської сільської ради Іванківського району Київської області зроблено відповідний актовий запис № 3 (свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 ).

Згідно довідки виданої Оливською сільською радою Іванківського району Київської області № 18 від 31.01.2020р. ОСОБА_1 дійсно є власником будинку в АДРЕСА_1 /а.с.8/.

Крім того, за зазначеною адресою зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (не родичка) з 22.08.2014р. та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (не родичка) з 30.01.2019р. /а.с.8/.

З довідки виданої виконкомом Оливської сільської ради № 36 від 05.02.2020р. ОСОБА_1 , вбачається, що в його власному будинку в АДРЕСА_1 дійсно з 22.08.2014р. зареєстрована ОСОБА_2 , 1988 р.н. та її дочка ОСОБА_3 , 2011 р.н., з 30.01.2019р. Жодного дня після реєстрації вони не проживали за адресою місця проживання (підстава по господарська книга № 5 за 2016-2020р. та домова книга Оливської сільської ради) /а.с.9/.

Як вбачається з акту обстеження будинку розташованого в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , встановлено, що у зазначеному будинку проживав один покійний ОСОБА_5 . За даною адресою зареєстровані ОСОБА_2 , 1988 р.н. з 22.08.2014 р. та її дочка ОСОБА_3 , 2011 р.н., з 30.01.2019р., але вони ніколи після реєстрації місця проживання в будинку не проживали. Комісія прийшла до висновку, що в даному будинку проживав до смерті ОСОБА_5 . Крім нього ніхто в будинку ніколи з ним не проживав /а.с.10/.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2.4.7 та 11до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений 6-ти місячний строк, провадиться у судовому порядку.

Відповідно до ст., ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

На підставі зазначеного, реєстрація особи за місцем проживання надає їй можливість користування житлом.

Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносин, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, при вирішенні, питання про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, суд вважає необхідним вирішити питання про зняття особи з реєстрації місця проживання.

Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст.71,72,116,156, ЖК УРСР;ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом.

Відповідно до висновків Верховного суду України у справі № 6-709цс16 (аналогічна № 6-158цс14) було висловлено позицію: власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання такої особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Отже, ОСОБА_2 з 2014 року і по даний час не проживає в спірному жилому приміщенні та не користується ним без поважних причин. Поважності причин, з яких вона в жилому приміщенні не проживає та не користується ним, в судовому засіданні не встановлено. Добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи її законні права та інтереси, які необхідно поновити.

Вищенаведене є підставою для усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядженням житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , 1988 року народження, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняти з реєстраційного обліку.

Щодо вимоги про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Положеннями ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, а також особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу, чи закладу охорони здоров`я, в якому вона перебуває.

В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається місцем проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідним від права батьків ( або одного з них ). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер ( поважні або неповажні ) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

За змістом ч.2 ст.18 закону «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Жодна дитина не може бути об`єктом самовільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 вказаної Конвенції).

Неповнолітня відповідач ОСОБА_3 не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт її не проживання в спірному будинку, не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітня ОСОБА_3 набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком.

Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини.

Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року по справі № 368/750/16-ц, що не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, відповідно до рішення суду про визначення місця проживання дитини, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку.

У принц.4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що неповнолітня ОСОБА_3 , набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, а тому підстав для визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком не має.

Згідно ст.141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено 840,80 грн. Позов задоволено на 50 %. Тому відшкодуванню підлягає 50 % понесених витрат, в сумі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12,77, 81, 141, 142, 280, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Іванківська районна державна адміністрація Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Іванківської районної державної адміністрації про усунення перешкод у здійснені права користування житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядженням житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , 1988 року народження, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняти з реєстраційного обліку.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1988 року народження, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок.

в іншій частині в позові відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його складення. Якщо копія рішення не буде вручена відповідачу у день його складення, він має право на поновлення строку подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо така заява буде ним подана протягом двадцяти днів з дня вручення копії рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Якщо копія рішення не буде вручена позивачу у день його складення, він має право на поновлення строку подання скарги, якщо апеляційна скарга буде ним подана протягом 30 днів з дня вручення копії рішення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення буде виготовлено 30.10.2020.

Суддя: О.П.Гончарук