___________________________________________________________________________________________________________________
cправа № 520/792/19
провадження № 2/947/578/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2020 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Літвінової І.А.,

секретар судового засідання - Молодов В.С.

розглянув у відкритому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 520/792/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку поділу майна подружжя на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.11.1997 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Під час спільного сімейного життя, ТОВ «МАРІН ІНВЕСТ» придбало для їх сім`ї квартиру АДРЕСА_1 . За відповідачем зареєстроване право власності на вищевказану квартиру. Оскільки подружнє життя не склалося, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.01.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. У продовж тривалого часу позивач намагалась домовитися з відповідачем про поділ спільно набутої квартири, однак, відповідач не погоджувався. Оскільки договір купівлі-продажу оформлено на відповідача, хоча зазначена квартира є спільним майном і придбана за час перебування у шлюбі, позивач вимушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 18.03.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін. До участі у справі третьою особою залучений ОСОБА_3 , як син сторін, що є також зареєстрованим у спірній квартирі.

Ухвалою від 04.07.2019 року порядок розгляду справи змінено зі спрощеного на загальний позовний та розпочато підготовче провадження.

Протокольною ухвалою від 05.03.2020 року справу призначено до розгляду по суті.

В ході розгляду справи сторона позивача позовні вимоги підтримала та просить задовольнити, а сторона відповідача позов не визнала у повному обсязі. Вступному сторони надали заяви про завершення розгляду справи за їх відсутністю (вхід. № ЕП-13198, вхід. № 58236).

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що з 21.11.1997 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду міста Одеси від 28.01.2016.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.11.2006, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В., відповідач ОСОБА_2 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 . Продаж квартири здійснено за 410 540 грн., які продавці одержали від ТОВ «МАРИН ІНВЕСТ» в рахунок виконання зобов`язань, передбачених рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 257 від 29.06.2005 р..

В тексті Договору відсутні відомості про те, що квартира придбається у спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_4 . Також в тексті Договору відсутні відомості про те, що жінка (позивач) надає згоду на укладання Договору в інтересах подружжя. Позивач не надала суду доказів того, що вона надавала нотаріально посвідчену згоду на укладання Договору купівлі-продажу квартири в інтересах подружжя.

Право приватної власності відповідача на вказану квартиру підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.12.2006.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію за вих. № 447 від 14.02.2019 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 постійно проживають та зареєстровані в АДРЕСА_2 .

Згідно звіту про визначення ринкової вартості житлової двокімнатної квартири АДРЕСА_3 від 04.03.2019 року, ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме: житлової двокімнатної квартири складає 699 494, 00 грн.

Позивач зазначає, що під час спільного сімейного життя, на виконання рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 257 від 29.06.2005 року, ТОВ «МАРІН ІНВЕСТ» придбало для їх сім`ї квартиру, що складається з двох житлових кімнат, загальна площа яких становить 44,6 кв.м..

За клопотанням відповідача судом були витребувані документи від Одеської міської ради стосовно розселення мешканців будинку АДРЕСА_1 . Згідно цих документів вбачається, що 29.06.2005 р. Виконавчий комітет Одеської міської ради прийняв рішення № 257 «Про надання дозволу ТОВ «МАРИН ІНВЕСТ» на будівництво громадсько-офісного комплексу з об`єктами обслуговування на кварталі в межах АДРЕСА_1». У п.2.3. рішення вказано «надати громадянам, які підлягають виселенню з будинків, що підлягають знесенню, інше благоустроєне жиле приміщення, згідно зі списком (додаток 1). Згідно Додатку 1, який додано до Рішення - у квартирі АДРЕСА_1 на момент прийняття Рішення були зареєстровані: ОСОБА_6 1949 р.н. - основний квартиронаймач, ОСОБА_7 1949 р.н.- чоловік, ОСОБА_8 1969 р.н.- син, ОСОБА_2 1974 р.н.- син, ОСОБА_3 1998 р.н. - онук, квартира 2 кімнатна, 23,85 кв.м., неприватизована, аварійна, цим особам підлягає для виділення під відселення дві квартири - 1 та 2 кімнатні. Тобто спірна квартира була видана сім`ї ОСОБА_4 .

Відомостей про те, що ОСОБА_1 була внесена до списку осіб, які підлягають відселенню, позивач не надала.

Позивач в обґрунтування позову посилається на статті 60-61, 68-71 СК України, зазначаючи, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 60 СК України спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім`ї.

Згідно зі ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і державної реєстрації, згода другого із подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення, має бути нотаріально посвідчена.

Приписами статті 69 СК України закріплено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто права на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Статтею 70 СК України передбачено порядок та способи визначення часток дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач стверджує, що квартира, яка є предметом позову, перебуває у спільній сумісній власності позивача та відповідача, а тому вона має право на Ѕ частини квартири. На підтвердження своїм вимог ОСОБА_1 надала до суду наступні докази - копію паспорту, з якої вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , копію рішення Київського районного суду м. Одеси про розірвання шлюбу із відповідачем, копію Договору купівлі-продажу квартири та копію Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів.

19.10.2020 р. в судовому засіданні була допитана позивач, яка повідомила, що після укладання шлюбу з відповідачем вона разом з ним та сином ОСОБА_9 проживали у АДРЕСА_1 , у підсобному приміщенні. За адресою: АДРЕСА_1 були прописані: її чоловік та син, батьки чоловіка та його брат. Сама позивач була прописана у м. Арциз. Ніякого відношення до квартири, яка знаходилась на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не мала. Коли забудовник розселяв квартири, було надано дві квартири - одна сім`ї батьків чоловіка та його брата, а інша - їм. ОСОБА_1 брала участь при підборі квартири. Також позивач зазначає, що підписувала якісь документи при оформленні квартири, які саме не пам`ятає та доказів суду не надає.

Крім того, за клопотанням позивача судом була допитана у якості свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що є кумою позивача та відповідача. Свідок надала суду пояснення з приводу того, що позивач, відповідач та їх син раніше мешкали у будинку за адресою АДРЕСА_1 . Окремо від них мешкали батьки та брат відповідача. Потім відбулося розселення цього будинку та позивач, відповідач із сином переїхали до квартири за адресою АДРЕСА_8 . Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивач суду не надала.

За клопотанням відповідача у судовому засіданні 09.11.2020 року у якості свідка була допитана ОСОБА_6 - мати відповідача, яка пояснила суду про те, що вона разом із чоловіком ОСОБА_7 та синами ОСОБА_8 , ОСОБА_2 мешкали у квартирі АДРЕСА_1 . Після того, як син - відповідач ОСОБА_2 одружився на ОСОБА_1 вони почали мешкати окремо своєю сім`єю у приміщенні, яке не було визнано офіційно жилим у цьому ж будинку і офіційно ним не надавалося. У цьому ж приміщенні після народження мешкав син позивача та відповідача - її онук ОСОБА_3 , який був зареєстрований у квартирі № 55 . Позивач ніколи не мешкала у квартирі 55 разом з нею та не була зареєстрована у цій квартирі. У зв`язку з тим, що будинок був аварійним, то їх сім`я згідно рішення виконкому підпала під відселення. Її чоловік наполягав на тому, щоб при відселенні їм надали дві двокімнатні квартири, розташовані поряд у районі Черемушки. Згідно рішення виконкому під відселення підпадала вона, її чоловік, два сина та онук, тобто усі, хто був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 повідомив, що не заперечує, щоб колишня дружина та їх син проживали разом з ним у спірній квартирі. Також зазначив, що при покупці квартири по АДРЕСА_2 , особисті кошти їх сім`ї витрачені не були. Підтвердив той факт, що ОСОБА_1 ніколи не була прописана на АДРЕСА_1, не приймала участь при розселенні.

ОСОБА_11 декілька раз зазначала, що виступає в судовому процесі у інтересах своїх та інтересах своєї дитини ОСОБА_2 . Однак, судом встановлено, що зміст вступної та резолютивної частин позовної заяви не містять посилок про те, що ОСОБА_1 представляє інтереси сина. За структурою позовної заяви вбачається, що позивач виступає виключно у своїх інтересах.

Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку про те, що позивач помилково просить застосувати при вирішенні позову вимоги Сімейного Кодексу України. На думку суду, квартира, яка є предметом позову не є спільною сумісною власністю подружжя. Для визнання її такою необхідна наявність наступних умов - квартира мала бути придбана за спільні кошти подружжя та в інтересах саме подружжя (у спільну сумісну власність). Як вбачається із матеріалів справи - квартира була придбана не за спільні кошти позивача та відповідача (на той час подружжя), а за кошти сторонньої юридичної особи - ТОВ «МАРИН ІНВЕСТ». При цьому ТОВ «МАРИН ІНВЕСТ» діяло не в інтересах подружжя згідно договору, а виключно згідно виконання рішення виконавчого комітету Одеської міської ради. Також із матеріалів справи вбачається, що квартира була придбана не в інтересах подружжя, а виключно в інтересах відповідача ОСОБА_2 , про що свідчить зміст Договору, де не має посилань на придбання квартири у спільну сумісну власність подружжя та відсутні відомості про те, що жінка (позивач) надавала нотаріально посвідчену згоду на укладання Договору, що надає суду підстав вважати, що квартира не набувалася у власність подружжя. Також, участь ОСОБА_1 при підборі спірної квартири ніяк не впливає на співвласність квартири.

Суд погоджується з позицією відповідача, що квартира була придбана у власність тільки завдяки тому, що мало місце відселення мешканців аварійного будинку, зокрема мешканців квартири АДРЕСА_1 . Позивач не мешкала у квартирі 55 та не була там зареєстрована. Посилання позивача на те, що спірна квартира надавалася саме сім`ї, яка складалася із неї, відповідача та сина є безпідставними та не ґрунтуються на доказах. В рішенні виконавчого комітету Одеської міської ради № 257 від 29.06.2005 р. не має посилань на те, що мешканці аварійних квартир відселяються за критерієм кількості сімей. Крім того, із Додатку 1 вбачається, що мешканці квартири 55 підлягали відселенню в одну 1 кімнатну та одну 2 кімнатну квартири, без визначення, кого саме належить відселяти в 1 та 2 кімнатні квартири.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що спірна квартира в результаті відселення мешканців аварійної квартири на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 257 від 29.06.2005 р. була придбана за кошти ТОВ «МАРИН ІНВЕСТ» у приватну власність однієї особи - відповідача ОСОБА_2 , а тому не має правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділу цієї квартири та визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частини квартири.

Керуючись ст. ст. 60, 65, 69, 70 СК України, ст. 81 ЦПК України, суд

ВІРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 (ІКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (ІКПП НОМЕР_2 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа - ОСОБА_3 (паспорт громадянина України: НОМЕР_3 , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 17.07.2014; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ), про поділ спільного майна подружжя - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Днем складення повного рішення є 26 листопада 2020 року.

Суддя Літвінова І. А.