Провадження № 2/234/405/20
12 листопада 2020 року м. Краматорськ
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
19.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить поділити майно, яке належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності подружжя, та визнати за ним право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій знаходиться вказаний будинок, посилаючись на те, що відповідач не бажає добровільно розділити спільне майно. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що за час перебування в шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано 10.10.2000 року, 27.03.2013 року за спільні кошти вони придбали житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій знаходиться вказаний будинок. Право власності на будинок та земельну ділянку було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . Вважає, що він має право на визнання за ним 1/2 частини будинку та земельної ділянки, так як це майно належить подружжю на справі спільної сумісної власності. Просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Краматорського міського суду від 11 жовтня 2019 року позовна заява була прийнята до розгляду та було відкрито спрощене позовне провадження.
Ухвалою Краматорського міського суду від 12 листопада 2019 року за клопотанням відповідача здійснено перехід до розгляду справи у загальному позовному провадженні.
Ухвалою Краматорського міського суду від 10 січня 2020 року підготовче провадження по справі було закрито, справа призначена до розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, на позові наполягає та просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, 09.11.2020 року надала до суду чергову, десяту за кількістю заяву з проханням про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженим на території України карантином та розповсюдженням вірусного захворювання COVID-19.
Судом не приймає поважності причин, викладених у заяві відповідача від 09.11.2020 року з огляду на наступне.
24.03.2020 року в судове засідання відповідач не з`явилася, 24.03.2020 року відповідачем власноручно до вхідної канцелярії суду подано заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з запобіганням поширення на території України коронавірусу COVID-19. Слухання справи було відкладено на 12.05.2020 року.
12.05.2020 року в судове засідання відповідач не з`явилася, 12.05.2020 року відповідачем власноручно до вхідної канцелярії суду подано заяву про відкладення судового засідання в зв`язку з продовженням загальнонаціонального карантину в Україні, особистою робочою відпусткою, самоізоляцією на період карантину, відношення її до групи ризику за станом здоров`я. Слухання справи було відкладено на 04.06.2020 року.
04.06.2020 року в судове засідання відповідач не з`явилася, 03.06.2020 року відповідачем власноручно до вхідної канцелярії суду подано заяву про відкладення судового засідання в зв`язку продовженням карантину через розповсюдження вірусного захворювання COVID-19 та знаходженням у відпустці за межами м. Краматорська. Слухання справи було відкладено на 23.06.2020 року.
23.06.2020 року в судове засідання відповідач не з`явилася, 22.06.2020 року відповідачем власноручно до вхідної канцелярії суду подано заяву про відкладення судового засідання в зв`язку продовженням карантину, із значним поширенням захворювання COVID-19 та посиленням протиепідеміологічних заходів. Слухання справи було відкладено на 29.07.2020 року.
29.07.2020 року в судове засідання відповідач не з`явилася, 27.07.2020 року відповідачем власноручно до вхідної канцелярії суду подано заяву про відкладення судового засідання в зв`язку продовженням карантину через розповсюдження вірусного захворювання COVID-19 та відношення її до групи ризику. Слухання справи було відкладено на 13.08.2020 року.
13.08.2020 року в судове засідання відповідач не з`явилася, 10.08.2020 року відповідачем власноручно до вхідної канцелярії суду подано заяву про відкладення судового засідання в зв`язку продовженням карантину через розповсюдження вірусного захворювання COVID-19 та відношення її до групи ризику. Слухання справи було відкладено на 01.09.2020 року.
01.09.2020 року в судове засідання відповідач не з`явилася, 31.08.2020 року відповідачем власноручно до вхідної канцелярії суду подано заяву про відкладення судового засідання в зв`язку продовженням карантину у зв`язку з розповсюдженням вірусного захворювання COVID-19 та відношення її до групи ризику. Слухання справи було відкладено на 21.09.2020 року.
21.09.2020 року в судове засідання відповідач не з`явилася, 14.09.2020 року відповідачем власноручно до вхідної канцелярії суду подано заяву про відкладення судового засідання в зв`язку продовженням карантину у зв`язку з розповсюдженням вірусного захворювання COVID-19. Слухання справи було відкладено на 12.10.2020 року.
12.10.2020 року в судове засідання відповідач не з`явилася, 09.10.2020 року відповідачем власноручно до вхідної канцелярії суду подано заяву про відкладення судового засідання в зв`язку продовженням карантину у зв`язку з розповсюдженням вірусного захворювання COVID-19. Слухання справи було відкладено на 12.11.2020 року.
12.11.2020 року в судове засідання відповідач не з`явилася, 09.11.2020 року відповідачем власноручно до вхідної канцелярії суду подано заяву про відкладення судового засідання в зв`язку продовженням карантину у зв`язку з розповсюдженням вірусного захворювання COVID-19 та встановлення «червоного» рівня небезпеки у місті Краматорську.
Слід зауважити, що на даний час судом було вичерпано заходи для організації судового розгляду за участю відповідача. Необхідно відмітити, що до заяви про відкладення розгляду справи відповідач доказів поважності причин неявки не подала. Всі заяви про відкладення засідань у зв`язку з карантином містять майже ідентичний зміст. При цьому всі вказані заяви відповідач подавала до канцелярії суду власноручно, а також в деяких з них відповідач зазначила, що перебуває у відпустці за межами міста Краматорська, що вказує на можливість явки і відсутність перешкод для її прибуття до приміщення суду.
У заяві про відкладення слухання справи відповідач не конкретизувала, які саме карантинні обмеження перешкоджають їй з`явитися в судове засідання, а сам факт наявності на території України карантину черговою підставою для відкладення розгляду справи бути не може. Відповідачем не подано доказів самоізоляції, або хвороби.
20 липня 2020 року Кабінет Міністрів України ухвалив постанову «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», але у даній постанові не встановлено обмежень щодо пересування громадян містом до відповідного пункту призначення. Постановою КГС ВС від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19 визначено, що карантин не перешкоджає розгляду справи.
Наведені у заяві відповідача обставини, на думку суду, не свідчать про неможливість її участі у судових засіданнях, оскільки обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином не перешкоджали їй з`явитися до суду особисто або через представника або прийняти участь у розгляді справи іншим процесуальним способом, зокрема подати заяву про розгляд справи у її відсутність, подати відзив на позовну заяву з викладенням позиції незгоди з позовом, прийняття участі у режимі відеоконференції.
Також слід зауважити, що попередні заяви відповідача були неодноразово судом задоволені, тобто відповідачу було надано достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав у повному обсязі, але в подальшому, на думку суду, відповідач допустив зловживання своїм правом.
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу №552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.
Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що заява відповідача від 09.11.2020 задоволенню не підлягає, та розгляд справи слід провести у відсутність відповідача.
Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд
Згідно зістаттею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентуєтьсястаттею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено устатті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, другастатті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина другастатті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).
Частинами 1,2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
Зі змісту п.п. 23,24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п.30постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України.
Як встановлено судом, сторони з 10.10.2020 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 .
Відповідно до договору купівлі- продажу жилого будинку від 27.03.2013 року, ОСОБА_2 , яка перебуває у шлюбі з 10.10.2000 року придбала житловий будинок (з допоміжними будівлями та спорудами) АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору купівлі- продажу земельної ділянки від 27.03.2013 року, ОСОБА_2 , яка перебуває у шлюбі з 10.10.2000 року придбала земельну ділянку розміром 0,0551 га, що розташована у АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні встановлено, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про поділ майна подружжя, визнавши за позивачем право приватної власності на нерухоме майно в розмірі 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки.
Керуючись ст.ст.258,259,263-265,268,273,354, 200 ЦПК України, ст.ст.60,69-71 СК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) про поділ спільного майнам подружжя - задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку розміром 0,0551 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,0551 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,0551 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.Г.Костюков