2/465/2419/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

17.11.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Мартинишин М.О.

за участю секретаря - Мацко Х.Д.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Позовні вимоги мотивує тим, що 08.02.2003 року між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб. За час шлюбу у них народились двоє дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.01.2018 року шлюб між сторонами розірвано. На підставі договору №290 від 22.07.2005 року та договору №25/12/01-1 від 22.12.2006 року сторонами у шлюбі було придбано нерухоме майно, а саме:квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 100,8 кв. м. та автостоянку загальною площею 14,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане майно було набуте за спільною згодою подружжя та було зареєстровано на відповідача, однак на даний час ОСОБА_3 заперечує право спільної власності подружжя на дану квартиру та автостоянку, а відтак вона змушена за захистом свого права звернутися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, дали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Проти заочного рішення не заперечують та просить такий позов задовольнити.

Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив позивач та його представник.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 08.02.2003 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений шлюб, який зареєстрований у міському відділі реєстрації актів громадського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис, про що зроблено відповідний актовий запис №194. У шлюбі народилися двоє дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 30.01.2018 року вищезазначений шлюб між сторонами розірвано.

Як вбачається з договору №290 від 22.07.2005 року(а.с.6-7) та договору №25/12/01-1 від 22.12.2006 року(а.с.12-13), що сторонами у шлюбі було придбано нерухоме майно, а саме:квартиру АДРЕСА_1 та автостоянку загальною площею 14,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №200022735 від 12.02.2020 року(а.с.16) вбачається, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за відповідачем ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку.

Згідно з ст.63 СК України - дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно роз`яснень у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ст. 65 СК України).

Частиною 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Виходячи з доказів досліджених під час розгляду справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що квартиру за адресою: АДРЕСА_3 та автостоянку загальною площею 14,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 було набуте ОСОБА_3 під час шлюбу з позивачкою, а відтак вказана квартира та автостоянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

З урахуванням вищенаведеного відповідачем жодних належних та допустимих доказів на необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3638,10грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 282, 353 ЦПК України -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 100,8 кв. м. та автостоянку загальною площею 14,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 100,8 кв. м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки автостоянки загальною площею 14,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3638,10 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м. Львова.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Дата складення повного судового рішення - 27.11.2020 року.

Суддя Мартинишин М.О.