Ухвала

23 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 755/1600/16-ц

провадження № 61-12828ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив: поновити строк на звернення до суду; визнати незаконним та скасувати наказ Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 15 червня 2015 року № 205-к «Про звільнення ОСОБА_4 »; визнати незаконним та скасувати наказ Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 21 вересня 2015 року № 362-к «Про внесення змін до наказу Департаменту культури від 15 червня 2015 року № 205-к»; зобов`язати Національний історико-архітектурний музей «Київська фортеця» виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Дніпровський районний суд м. Києва рішенням від 15 травня 2019 року позов задовольнив частково. Визнав незаконним та скасував наказ Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15 червня 2015 року № 205-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновив ОСОБА_1 на посаді генерального директора Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця». В решті позову відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 16 вересня 2019 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

21 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, а саме - заявнику слід було надіслати на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести підстави для його поновлення та надати відповідні докази, надати уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи, і встановлено для виправлення вказаних недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали, та роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 167 заявник отримав вказану ухвалу 23 вересня 2020 року.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку уточнену редакцію касаційну скаргу, в якій заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що на момент первісного подання касаційної скарги у вересні 2019 року у Конституційному Суді України ще тривало провадження у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів, 4, 7-9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23 розділ ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ. Оскільки на момент подання касаційної скарги у попередній редакції вказаний конституційний спір ще розглядався Конституційним Судом України, тому подання первісної редакції касаційної скарги у вересні 2019 року до Верховного Суду було правомірним і вчасним, у межах строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 390 ЦПК України. Наведене є підставою і доказом необхідності поновлення строку на касаційне оскарження у цій справі і не порушить вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, в Україні загалом і у м. Києві, зокрема, діє особливий режим/надзвичайна ситуація через пандемію, пов`язаною з коронавірусною хворобою COVID-19, у зв`язку з чим він та його діти перебувають у зоні ризику.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ЄСПЛ вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

Встановлено, що Верховний Суд ухвалою від 11 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року, подану ним 24 жовтня 2019 року до суду касаційної інстанції, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, детально роз`яснив заявнику про недоліки його касаційної скарги і необхідність їх усунення.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Верховного Суду від 11 листопада 2020 року оприлюднена 13 листопада 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року було повернуто заявнику, оскільки ОСОБА_1 недоліки, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року, не усунуто.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Верховного Суду від 07 липня 2020 року оприлюднена 09 липня 2020 року.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. 20-денний строк після набрання чинності Законом № 731-IX закінчився 06 серпня 2020 року.

Повторно касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року подана до Верховного Суду 21 серпня 2020 року, тобто після набрання чинності змін до пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, тому немає правових підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з підстав введення карантинних заходів в державі.

Враховуючи наведене, заявником не наведено причин, які унеможливили дотримання строків передбачених ЦПК України та розумних пояснень щодо пропуску строку повторного звернення з касаційною скаргою тривалістю десять місяців. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, а згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Отже зазначені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження не зумовлені особливими і непереборними обставинами, а відтак не є поважними.

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»).

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Оскільки наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення підстави для поновлення цього строку є неповажними, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко