Провадження № 2/344/3311/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариста Державний ощадний банк України, Івано-Франківського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" про визнання недійсним підпункту 6 пункту 3.3. Блоку №3 заяви до кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариста Державний ощадний банк України, Івано-Франківського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" про визнання недійсним підпункту 6 пункту 3.3. Блоку №3 заяви до кредитного договору. Позовна заява мотивована тим, що 10 серпня 2006 року між ним та ВАТ «Ощадбанк» в особі начальника Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанку» укладено Договір № 1528 про відкриття фізичній особі-працівнику бюджетної установи карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою. З даного часу і по сьогоднішній день цей Договір є діючим зі змінами, які відбувалися за взаємною згодою сторін, а саме: 02 червня 2008 року, 05 жовтня 2012 року, 18 жовтня 2013 року, в тому числі і щодо споживчого кредитування. З того часу і по час виникнення спору умови вказаного договору виконуються ним в повному обсязі. 10 березня 2020 року, під час обслуговування у відділенні АТ «Ощадбанку» працівниками банку йому було запропоновано збільшити кредитний ліміт для споживчого кредитування і відповідно виробити нову кредитну картку. З цією метою йому було запропоновано підписати заяву встановленої форми та вказати бажану суму споживчого кредитування з умовою розміру - не більше 5 заробітних плат. За словами працівника банку підписання заяви не свідчило про встановлення нового кредитного ліміту, а лише висловлювало його побажання щодо можливості отримання кредитних коштів. Рішення по підняттю кредитного ліміту мало бути прийняте протягом 10 днів. Через тиждень після підписання заяви на збільшення кредитного ліміту, йому в телефонному режимі було повідомлено про позитивне рішення та запропоновано отримати кредитну картку.

Ні під час підписання заяви ні під час отримання кредитної картки йому не було повідомлено про те, що він долучається до іншого кредитного договору із зовсім іншими умовами кредитування ніж ті, що були до того моменту. Вважав, що дана кредитна лінія є невід`ємною частиною Договору № 1528 від 10.08.2006 року і стосується тільки зміни суми споживчого кредитування. В другій половині липня 2020 року йому прийшло СМС повідомлення від банку з пропозицією сплатити відсотки за користування кредитом в сумі 2815,86 грн. Він, як військовослужбовець, який проходить дійсну військову службу в органах СБУ та обслуговується в АТ «Ощадбанк» значний термін, розумів, що виникла якась помилка під час нарахування йому відсотків. Для вияснення даного питання, 13.08.2020 року звернувся у відділення Банку і отримав відповідь, що це умови банку і вони не можуть нічого змінити тим більше надати письмову відповідь на його запит. На підтвердження цих умов, тільки 13.08.2020 року йому було надано примірник Заяви на встановлення (збільшення відновлювальної кредитної лінії) (кредит) надана йому на підставі Договору комплексного банківського обслуговуванні фізичних осіб, що укладений зним на підставі Заяви від 10.03.2020 року (далі - Заява), який є відмінним від Договору № 1528 від 10.08.2006 року. Таким чином, з умовами кредитного Договору йому вдалося ознайомитися вже після того, як були нараховані відсотки за користування Кредитом. Відповідно до умов даного Договору розмір процентної ставки за користування кредитними коштами встановлений 0,001% однак у Блоці 3, пункт 3.3. підпункт 6 (розмір комісійної винагороди за обслуговування кредиту) Заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (крім Грейс-періоду), з приміткою (друкується для військовослужбовців) передбачено щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредиту в сумі 3,2% процентів річних від використаної частини встановленого кредиту.

Таким чином, в силу діючого Договору, відповідач ототожнює поняття «проценти за користування кредитом» та «комісійна винагорода за обслуговування кредиту», що підтверджує наявність підстав недійсності підпункту 6 пункту 3.3 Блоку №3 Заяви до кредитного договору. Аналогічне ототожнення зустрічається по всьому тексту Договору. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд визнати недійсним підпункт 6 пункту 3.3. Блоку 3, що зазначений у заяві до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, укладеного між ним та Банком щодо розміру комісійної винагороди за обслуговування кредиту та зарахувати грошові кошти стягнені як комісійну винагороду за обслуговування кредиту як оплату основної частини кредиту.

26.10.2020 року представник АТ Державний ощадний банк України в особі філії - Івано-Франківського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" подав відзив на позовну заяву, в якій вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.46-48).

05.11.2020 року позивач подав відповідь на відзив, я кому просив позовні вимоги задоволити (а.с.52-53).

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чиним, причини неявки не повідомив(а.с.44).

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просив відмовити з підстав наведених у відзиві (а.с.55).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 10 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Ощадбанк» в особі начальника Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанку» було укладено Договір № 1528 про відкриття фізичній особі-працівнику бюджетної установи карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (а.с.8-12).

02.06.2008 року позивачем підписано доповнення до договору про видачу та обслуговування кредитної платіжної картки (власної) № НОМЕР_1 (а.с.13).

05.10.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ощадбанк» укладено додаткову угоду №3 до договору №1528 від 10.03.2006 року про відкриття фізичній особі-працівнику бюджетної установи карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (а.с.14).

10.03.2020 року ОСОБА_1 підписано Заяву на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) (надалі - Заява) відповідно до умов Договору комплексного обслуговування фізичних осіб з наміром збільшити розмір кредитного ліміту в межах максимального розміру, визначеного в Умовах користування кредитною лінією Кредитом). Відповідно до п. 3.3 Блоку №3 Заяви, кредит було надано Позивачеві в розмірі 80 000,00 грн., де строк користування Кредитом і закінчується зі строком дії платіжної картки, розмір процентної ставки фіксований, та становить для військовослужбовців на умовах кредиту БП «Моя кредитка» 0,001% річних щомісячно. А також 3,2% річних комісійної винагороди від використаної частини встановленого кредиту за обслуговування кредиту (а.с 20).

14.08.2020 року ОСОБА_1 звертався до керівництва Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанку з проханням скасувати нарахування відсотків за кредитом (а.с.21).

18.08.2020 ОСОБА_1 отримав відповідь Банку, де було зазначено, що дана кредитна лінія (споживчий кредит) надана ОСОБА_1 на підставі Договору комплексного банківського обслуговуванні фізичних осіб, що укладений з ним на підставі Заяви від 10.03.2020 року (далі - Заява), який є відмінним від Договору № 1528 від 10.08.2006 року (а.с.23).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннямистатей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ізстаттею 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частиною другоюстатті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції, чинній на час укладання спірних договорів) кредитодавець перед укладенням договору про надання споживчого кредиту зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями15і23цьогоЗакону.

Частиною четвертоюстатті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції, чинній на час укладання спірних договорів) визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно достатті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції, чинній на час укладання спірних договорів), яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є зобов`язання, які виникають із положень договору про споживчий кредит та які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженихпостановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Згідно п. 3.1 та п. 3.3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»: банки зобов`язані саме в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту, вартості всіх супутніх послуг, а саме: перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Кредитний договір має містити графік платежів у розрізі погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом та вартості всіх супутніх послуг.

В п. 3.4 зазначених Правил йдеться про те, що банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, та обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів).

Отже, комісійну винагороду банку за обслуговування кредитом, що відноситься до складу інших платежів, позивач не має сплачувати взагалі. Вартість обслуговування кредитом зменшується з погашенням тіла кредиту, а отже цей пункт завуальований та насправді приховує процентну додаткову ставку по кредиту.

Крім того, кожна супутня послуга, до яких відноситься і зазначена плата повинна обґрунтовуватися нормативними актами з відповідним обґрунтуванням тарифу. Але зазначена послуга жодним нормативним актом не була обґрунтована. Тобто вона є такою, що визначена лише на власний розсуд банком, а також на власний розсуд банком був визначений і тариф по цій послузі.

Таким чином щомісячні нарахування як плата за обслуговування кредитом є незаконними.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року справа № 678/339/16-ц.

Згідно частин 1-3статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно достатті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За таких обставин суд вважає, що умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ці умови договору є недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2ЦПК України).

У відповідності до ч. 1ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.526,623,1046,1050,1054 ЦК України, ст.ст. 247 ч.2,258,259,263-265,273 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариста Державний ощадний банк України, Івано-Франківського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" про визнання недійсним підпункту 6 пункту 3.3. Блоку №3 заяви до кредитного договору- задоволити.

Визнати недійсним підпункт 6 пункту 3.3. Блоку 3, що зазначений у заяві до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товаристом «Державний ощадний банк України» щодо розміру комісійної винагороди за обслуговування кредиту.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» зарахувати грошові кошти стягнені як комісійну винагороду за обслуговування кредиту в рахунок погашення основної частини кредиту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Довідка: Повний текст рішення виготовлено 23.11.2020 року.

Суддя Пастернак І.А.