КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Писаної Т.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мічуріної Олени Вікторівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року про відмову у прийнятті зустрічного позову

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання неукладеним договору поруки та визнання відсутнім права вимоги грошових коштів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року у прийнятті зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що первісний позов та зустрічний позов є взаємопов`язаними, оскільки як і первісний так і зустрічний позови, очевидно виникають із одних правовідносин, а тому їх спільний розгляд є доцільним.

Зустрічний позов є найбільш дієвим засобом захисту проти позову, тому що спрямований на повне виключення підстав первісного позову в частині вимог до ОСОБА_1 . Так, задоволення зустрічного позову виключає задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 будь-яких платежів за договором позики.

Розгляд первісного і зустрічного позовів не вплине на час розгляду справи та не розширює предмет доказування, оскільки гарантійний лист як підстава позовних вимог до ОСОБА_1 у будь-якому випадку розглядатиметься судом в рамках даної справи. Потреби в залученні нових учасників процесу, окрім тих, що вже беруть участь у справі немає.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним (тобто такими, що виникають з одних правовідносин) та доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів.

Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Просив, скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року про відмову у прийнятті зустрічного позову і направити справу для продовження розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва для вирішення питання прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 через представника подав відзив, який обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 не реалізовує своє право на звернення з окремим позовом до суду, що може свідчити про намагання затягнути розгляд справи.

На погляд позивача, має місце зловживання процесуальними правами, що дозволяє відповідачам уникати здійснення правосуддя.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції фактично повернув позовну заяву позивачу за зустрічним позовом, що стало підставою для звернення останнього з апеляційною скаргою на вказану ухвалу суду першої інстанції.

Разом з тим, згідно з пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявника права доступу до суду і завадило розгляду її позовних вимог.

Це визнано порушенням статті 6 Конвенції про захист право людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від 16 червня 2015 року.

16 жовтня 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва відкрито провадження у вказаній справі.

05 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору поруки від 16 червня 2015 року неукладеним.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що первісний та зустрічний позов містять різний зміст вимог, обставини, які підлягають доказуванню, а тому їх спільний розгляд може ускладнити вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає встановленим обставинам справи та не ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами ч.1, ч.2 ст.193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів.

Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер і при наявності будь-якої з них, зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

При винесенні ухвали про об`єднання позовів в одне провадження, суд повинен вирішити питання про відповідність зустрічної позовної заяви вимогам про взаємопов`язаність і доцільність спільного розгляду зустрічного та первісного позовів.

Таким чином, при вирішенні питання про прийняття зустрічного позову суд першої інстанції вирішує наступні питання: чи виникають позовні вимоги з одних правовідносин, чи можуть вимоги за позовами зараховуватися, чи виключить задоволення зустрічного позову повністю або частково задоволення первісного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом первісного позову ОСОБА_2 є стягнення заборгованості за договором позики від 16 червня 2015 року укладеного з ОСОБА_3 .

На виконання зобов`язань ОСОБА_3 за вказаним Договором, перед кредитором поручився ОСОБА_1 , який в свою чергу у зустрічному позові просить визнати такий договір поруки неукладеним.

Відтак, спір виник із взаємних матеріально-правових вимог між сторонами, у зв`язку з чим, посилання суду на те, що предмет та спосіб захисту прав та законних інтересів зумовлює самостійний предмет їх доказування, не може бути визнано підставою для відмови у прийнятті зустрічного позову.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ч.1-2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч.1-2 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу способами, які не заборонені законом, перелік яких не є вичерпним.

Отже, районний суд неправильно застосував положення статті 193 ЦПК України та дійшов помилкового висновку щодо зустрічної позовної заяви.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо зустрічної позовної заяви про визнання неукладеним договору поруки є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367,369,374,379,381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мічуріної Олени Вікторівни задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба