Ухвала

Іменем України

09 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 686/11709/20

провадження № 61-14431ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2020 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції

в Хмельницькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконною та протиправною бездіяльністю слідчого,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом,

у якому просив стягнути на його користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 1 000 000 000 грн моральної шкоди та

60 023,90 грн майнової шкоди.

Позовну заяву мотивовано тим, що бездіяльністю слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Рой С. П. у справі № 686/4736/17 внаслідок невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР йому заподіяна майнова та моральна шкода. ОСОБА_1 зазначив, що незаконність бездіяльності слідчого встановлено ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 21 березня 2017 року, а майнова шкода полягає у витратах власного часу - шість годин на написання скарги та її подачі, кожну з яких оцінює у 10 000 грн, участі у розгляді справи, витратах на проїзд до Хмельницького міськрайонного суду для подачі скарги, використанні придбаного ним паперу, електроенергії та фарби картриджу лазерного принтера для її виготовлення. В обґрунтування моральної шкоди ОСОБА_1 вказував, що вона полягає у моральних стражданнях та переживаннях, які він переніс

у зв`язку з бездіяльністю слідчого, витрачанні часу на оскарження неправомірної бездіяльності слідчого, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду

від 16 вересня 2020 року, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи зміст норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести наявність шкоди. Вказані позивачем обставини не вказуються на наявність в діях слідчого ознак заподіяння йому майнової та (або) моральної шкоди, відповідальність, за яку повинна нести держава. Жодних доказів, які

б вказували на те, що внаслідок відмови у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення було заподіяно шкоди правам та інтересам позивача матеріали справи не містять.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня

2020 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року,

у якій посилаючись нанеправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам закону, оскаржені рішення ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі № 6-440цс16, постановах Верховного Суду у справах № 686/20012/18, № 554/49/18, № 638/6944/16-ц, № 638/17403/15-ц, № 638/1892/16-ц, № 638/12068/16-ц, № 638/12259/16-ц,

№ 641/2476/17, № 607/14606/17, № 461/4824/17, № 646/1591/18, № 750/6330/17, № 464/3789/17, № 450/1547/18, № 450/3315/18, № 818/607/17, № 295/11/19. Окрім цього, ОСОБА_1 зазначає, що є два підходи в стягненні моральної та майнової шкоди, тому справи має бути передана на розгляд Великої Палати.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 21 березня 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано начальника слідчого відділу ХВП ГУНП в Хмельницькій області організувати внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомостей про кримінальне правопорушення згідно з заявою ОСОБА_1 від 09 березня

2017 року про кримінальне правопорушення у відповідності до вимог статті 214 КПК України.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які

ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня

2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме

у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)».

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року

в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом в постановах від 28 січня

2019 року у справі № 686/7576/18, від 17 січня 2020 року у справі № 638/11414/18, від 04 березня 2020 року у справі № 639/1803/18, від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 року.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суди встановили, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження завдання йому матеріальної і моральної шкоди.

Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду, оскільки викладені у цих справах висновки зроблені у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, та/або не свідчать про інше застосування норм права у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття б Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції

з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ,

від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2020 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною та протиправною бездіяльністю слідчого.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат