Ухвала

23 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 753/23827/18

провадження № 61-16602ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей, у якому просила на підставі статті 180 СК України стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2017 року, та до досягнення дітьми повноліття. Також, позивач просила суд визначити місце проживання малолітніх синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з нею.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 грудня 2018 року і до досягнення ОСОБА_6 повноліття, а після ІНФОРМАЦІЯ_3 - у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ОСОБА_7 повноліття. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині розміру аліментів та строку їхнього стягнення, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 рокузаочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 грудня 2018 року і до досягнення ОСОБА_6 повноліття, а після ІНФОРМАЦІЯ_3 - у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ОСОБА_7 повноліття залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

05 листопада 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і направити справу на новий розгляд.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи простягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков