АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року

м. Чернівці

справа №716/1245/19

провадження 22-ц/822/807/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Перепелюк І.Б., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Герман Я.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 ,

на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 09 липня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Стрілець Я.С.

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником 87/100 ідеальних часток нежитлового приміщення торговельно-розважального комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 1035,10 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу №1128 від 19 липня 2016 року є власником 11/100 частки першого поверху вказаної будівлі, площею 151,2 кв.м. Над входом до частини приміщення першого поверху, власником якого є ОСОБА_2 , без будь-якого погодження та дозволу, встановлено металеву конструкцію (піднавіс), яка примикає та прикріплена до зовнішньої стіни як першого, так і належного їй другого поверху вказаного нежитлового приміщення.

На даний час у ОСОБА_1 виникла необхідність у встановленні вікон в стіні другого поверху належного їй приміщення, яке розташоване на другому поверсі торговельно-розважального комплексу, з метою забезпечення належного та додаткового денного освітлення, а також приведення приміщення у відповідності до проектної документації та інвентарної справи, однак перешкодою у проведенні вказаних робіт є незаконно встановлена металева конструкція, належна відповідачу ОСОБА_2 . На неодноразові усні та письмові звернення позивачки щодо необхідності демонтувати вказану вище незаконно встановлену металеву конструкцію, відповідач ОСОБА_2 жодним чином не реагує.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди у користуванні частиною нерухомого майна, яке належить їй на праві власності шляхом демонтажу конструкції (у вигляді піднавісу), що встановлена над входом до частини першого поверху, яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 09 липня 2020 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати самовільно встановлену металеву конструкцію (у вигляді піднавісу), що встановлена над входом до частини першого поверху нежитлової будівлі, за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що є ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення № 2 (гараж), а тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Металева конструкція, яка примикає та прикріплена до зовнішньої стіни як першого поверху так і належного позивачу другого поверху нежитлової будівлі є самочинною. Згоди на проведення перебудови спірної конструкції, відповідач не надав, а тому порушене право позивачки підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове, яким в задоволенні позову відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, і, як наслідок, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що спірний навіс є самовільно встановленим.

Також вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що спірний навіс є капітальною спорудою, оскільки спірний навіс є досить великих розмірів та об`єктивно потребував якихось конструктивних укріплень, з метою надання йому стійкості до впливу на нього чинників зовнішнього середовища. Таке укріплення могло б бути виконане у вигляді залиття під основу колон бетонної стяжки, яку можна конструктивно перемістити, оскільки воно є від`ємною від земельної ділянки, а тому спірний навіс не є капітальною спорудою.

Крім того, чинне законодавство відносить навіси до тимчасових споруд на зведення яких не потрібно дозвільних документів, а наявність фундаменту під спірним навісом матеріалами справи не підтверджено.

Вказує на те, що висновки суду першої інстанції про порушення прав позивачки є передчасними, оскільки позивачка не отримала дозволу на облаштування віконних прорізів у органах будівельного контролю та згоди інших співвласників будівлі.

Зазначає, що спірна металева конструкція була встановлена на фасаді приміщення попереднім власником ПАТ «Райффайзен банк Аваль», тому враховуючи положення ст.376 ЦК України, він є належним відповідачем у даній справі.

Позивачкою не надано доказів того, що проведення перебудови вказаного навісу є неможливим та те, що відповідач відмовляється від здійснення такої перебудови.

Також вказує, що витрати на правову допомогу заявлені позивачкою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) про, що він неодноразово звертав увагу суду першої інстанції. Це, зокрема, стосується збільшення вартості послуг адвоката за участь у кожному наступному судовому засіданні після перших п`яти. Усі ці обставини давали суду підстави для зменшення розміру витрат понесених позивачкою на правову допомогу

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 09 липня 2020 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником 87/100 ідеальних часток нежитлової будівлі торговельно-розважального комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 1035,10 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15 березня 2005 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6737798 від 15 березня 2005 року (а.с.15, 20).

Власником 11/100 ідеальних часток нежитлової будівлі, загальною площею 1203,9 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №1128, виданого 19 липня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В., є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №171465158 від 24 червня 2019 року (а.с.11).

Судом також встановлено, що 15 жовтня 2002 року спірна будівля згідно рішення виконавчого комітету Заставнівської міської ради від 21 березня 2002 року №25 була передана СП «Заставнівський коопунівермаг», який після отримання свідоцтва про право власності частину приміщення, площею 151,2 м.кв., передав в оренду «Райффайзен банк Аваль», який в свою чергу провів роботи по реконструкції орендованого приміщення та встановив металевий піднавіс на фасаді будівлі щодо встановлення якого між сторонами виник даний спір.

Зазначені обставини сторонами не оспорювались та підтверджені в суді першої інстанції.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

За правилами частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний документ, який дає право виконувати будівельні роботи; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод і інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. А відтак суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Саме таких висновків щодо застосування відповідних норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 463/4811/16-ц, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватись судом при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2002 року спірна будівля, згідно рішення виконавчого комітету Заставнівської міської ради Чернівецької області від 21 березня 2002 року №25, була передана СП «Заставнівський коопунівермаг», який після отримання свідоцтва про право власності на частину приміщення, площею 151,2 м.кв., передав в оренду «Райффайзен банк Аваль», який в свою чергу провів роботи по реконструкції орендованого приміщення та встановив металевий піднавіс на фасаді будівлі щодо встановлення якого між сторонами виник даний спір. Зазначені обставини сторонами не оспорювались та підтверджені в суді першої та апеляційної інстанцій.

Разом з тим, як вбачається з відповіді голови Заставнівської районної державної адміністрації Кітара Ю. №01-28/11495 від 04 березня 2019, попередній власник нежитлового приміщення - ПАТ «Райффайзен банк Аваль», дозвіл на реконструкцію приміщення в інспекції Державного архітектурного будівельного контролю не отримував та в експлуатацію не здавав, а також не погоджував монтаж піднавісу із сектором містобудування та архітектури районної державної адміністрації.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, з урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факту порушення його прав, як власника нежитлової будівлі, з боку відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що саме відповідач встановив металевий піднавіс на фасаді будівлі, а наявні докази встановлення спірного піднавісу попереднім власником - ПАТ «Райффайзен банк Аваль».

Крім того, ОСОБА_2 , при набутті права власності на частину нежитлової будівлі (торговельно-розважального комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №1128 від 19 липня 2016 року, не набув права власності на спірну металеву конструкцію (піднавіс).

Разом з тим, земельна ділянка, на якій розташований металевий піднавіс, перебуває у комунальній власності Заставнівської міської ради Чернівецької області, однак останню не було залучено до участі у справі та не з`ясовано позицію власника земельної ділянки щодо встановлення металевого піднавісу.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Що розподілу судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з мотивувальної частини постанови, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , а тому на користь ОСОБА_2 слід стягнути з ОСОБА_1 1152 гривні 60 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 09 липня 2020 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1152 гривні 60 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту судового рішення-30 листопада 2020 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: Н.Ю. Половінкіна

І.Б.Перепелюк