Справа №442/6156/20
Провадження №2/442/1473/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря Кмітя Р.Б.,

розглянувши в приміщенні суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка навчається, -

в с т а н о в и л а :

29.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_2 , в якому просить стягувати з ОСОБА_2 на його користь аліменти в розмірі 3500,00 гривень до закінчення ним навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років. Разом з тим, просить стягнути з відповідачки в його користь Ѕ вартості оплати за перший семестр навчання в розмірі 5225,00 грн. та Ѕ вартості оплати за другий семестр навчання в розмірі 5225 грн. та за третій семестр 5450 грн. Крім того, просить суд стягнути з відповідачки судові витрати та витрати по наданню юридичної допомоги.

В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.10.2019 року з відповідачки в його користь стягувалися аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 23.09.2019 року і до закінчення ним навчання в Київському національному університеті культури і мистецтв, але не більше ніж до досягнення ним 23 річного віку. Навчання у вищезазначеному університеті позивач закінчив, але поступив навчатися до Львівського торговельно-економічного університету за спеціальністю „Готельно-ресторанна справа на денну форму навчання. Навчання є платним перший рік навчання становить 20900 грн., другий (2021-2022) рік навчання становить 10800 грн. і весь курс закінчується в лютому 2022 року. Оплату потрібно сплачувати посеместрово. Оплату за перший семестр позивач оплатив в розмірі 10450 грн. Зазначає, що оплата за навчання є його додатковими витратами на розвиток його здібностей, які повинні стягуватись з відповідача. Оскільки, відповідачка з ним не спілкується, відмовляється добровільно сплачувати аліменти та додаткові витрати, сам він не має змоги себе утримати, а тому, змушений звернутись до суду з даним позовом.

30.09.2020 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який отримано судом 20.10.2020.

Ухвалою від 20.10.2020 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

06.11.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву та докази направлення такого позивачу.

У поданому відзиві на позовну заяву позивач просить позов залишити без задоволення, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Стверджує, що не має змоги надавати позивачу матеріальну допомогу. Посилаючись на норми матеріального права вказує, що право на матеріальну допомогу від батьків у повнолітніх дітей, які навчаються виникає за умови якщо батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Зазначає, що позивачем до позову не надано жодних доказів того, що вона має можливість надавати матеріальну допомогу. Крім того, посилаючись на положення ст. 199 СК України зазначає, що позивач вже отримав вищу освіту, а отже не має права на матеріальну допомогу вдруге (а/с17-20).

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Матеріалами справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 від 13.10.1999 року (а/с 5)).

З Договору про надання платної освітньої послуги № 5/14СМ від 09.09.2020 року та Довідки № 400 від 23.09.2020 року, виданої Львівським торговельно-економічним університетом вбачається, що ОСОБА_1 навчається на першому курсі денної форми навчання освітнього ступеня магістр факультету товарознавства, управління та сфери обслуговування Львівського торговельно-економічного університету за спеціальністю „Готельно-ресторанна справа. Стипендію не отримує, так як навчається за кошти фізичної особи і закінчує навчання в лютому 2022 року (а/с 5, 7).

Згідно квитанції № 2256 від 03.09.2020 року ОСОБА_1 оплатив за навчання 10450 грн. (а/с 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Беручи до уваги засаду рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, визначену ч. 1 ст. 141 СК України, відповідно до вимог абзацу 2 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд приймає до уваги доводи позивача, про те, що витрати пов`язані з його проживанням, харчуванням, навчанням є досить значними, а тому він потребує допомоги на його утримання.

Відповідач посилається на відсутність можливості надавати позивачу матеріальну допомогу та на положення ст. 199 СК України, а саме те, що позивач вже отримав вищу освіту, а отже не має права на матеріальну допомогу вдруге. Вказує, що позивачем не долучено до позову жодних доказів того, що вона має можливість надавати матеріальну допомогу.

При відсутності у матеріалах справи доказів про отримання відповідачем доходів, достатніх для оплати встановленого законодавством розміру аліментів, суд виходить з того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою працездатного віку та може бути працевлаштована на будь-яку некваліфіковану роботу і отримувати дохід у вигляді мінімального заробітку, розмір якого з 01.09.2020 року не може бути меншим 5000 грн. Доказів протилежного суду не надано. А відтак, суд вважає, що з такого доходу можуть стягуватися аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами діючого сімейного законодавства України, суд дійшов висновку щодо правомірності звернення позивача з вимогами про стягнення з відповідача на його користь аліментів, з врахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісячно і до досягнення позивачем двадцяти трьох років, при умові продовження ним навчання.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки в його користь Ѕ вартості оплати за перший семестр навчання в розмірі 5225,00 грн. та Ѕ вартості оплати за другий семестр навчання в розмірі 5225 грн., та за третій семестр 5450 грн. суд приходить до наступного.

Так, положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання обов`язку утримувати дитину, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). А статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. ВС роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Такий правовий висновок узгоджується із правовою позицією, зазначеною у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 року у справі № 622/373/16-ц.

Тому, суд не погоджується з доводами позивача про те, що оплата за навчання на контрактній формі є додатковими витратами на дитину, яка продовжує навчання, що викликані особливими обставинами в розумінні вимог статті 185 СК України, а тому, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу складається з гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 48 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79,статтях 84,88,89 ЦПК України.

Витрати на правничу допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У відповідності до ст. 26 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно із ч. 3 ст. 27 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 632 цього Кодексу ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Встановлено, що 29.09.2020 року ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Сушко Олександрою Степанівною (а/с10).

До позовної заяви позивачем додано Акт виконаних робіт та квитанцію № 55 від 29.09.2020 року, з яких вбачається, що за написання позовної заяви позивачем сплачено 800 грн. (а/с 9,11).

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню судові витрати (витрати на правничу допомогу) в розмірі 400 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати, які стягуються на користь держави відповідно до вимог Закону України " Про судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись ст. cт. 181, 182, 199 СК України, ст. ст. 2, 12, 81, ст. 133, 141, 258, 263-265, 268, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень) щомісячно, починаючи з 29 вересня 2020 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу в розмірі 400 грн. (чотириста гривень).

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) в дохід держави 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення рішення 23.11.2020.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Суддя О.Б. Нагірна