Справа № 159/5025/20
Провадження № 2/159/1217/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Панасюка С.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліцею № 10 м. Ковеля Волинської області про поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу, відшкодування моральнї шкоди,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що вона працювала у відповідача на посаді вчителя початкових класів. Відповідно до Закону України «Про повну загальну середню освіту» № 463-ІХ від 18 травня 2020 року, трудовий договір з нею укладено строком на один рік, з 01.07.2020 по 30.06.2021. Відповідач змінив умови укладеного трудового договору, а саме, запропонував їй з 01 вересня 2020 року продовжувати роботу на посаді вихователя групи продовженого дня. Позивач вважає таку зміну умов трудового договору переведенням на іншу роботу, на що потрібна її згода. Такої згоди вона не дала і була наказом від 01.09.2020 звільнена з роботи у зв`язку з відмовою від продовження роботи із зміною істотних умов праці, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України. Відповідач не вправі був звільнити її з такої підстави, оскільки їй пропонували не роботу із зміною істотних умов праці, а іншу роботу, тобто переведення. На переведення потрібна її згода, такої згоди не було, отже звільнення незаконне. Позивач просить скасувати наказ про звільнення з роботи, поновити її на посаді вчителя початкових класів, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати їй моральну шкоду в сумі 15000 грн., зумовлену переживаннями внаслідок незаконних дій відповідача.

Заперечення відповідача.

Відповідач зазначив, що позивач працювала на посаді вчителя початкових класів з неповним тижневим навантаженням. Було прийнято рішення щодо продовження її роботи на посаді вихователя групи продовженого дня з 01 вересня 2020 року. Така зміна не є переведенням, яке потребувало згоди позивача. Нічого істотно для позивача не змінилося, крім того, що робота вихователя групи продовженого дня передбачала повне тижневе навантаження, а раніше у позивача навантаження було неповним. Вважаючи таку зміну навантаження зміною істотних умов праці, відповідач у встановлений законом строк попередив позивача про таку зміну. Позивач відмовилась продовжувати роботу на посаді вихователя групи продовженого дня і наказом від 01.09.2020 була правомірно звільнена з роботи у зв`язку з відмовою від продовження роботи із зміною істотних умов праці, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України. Просить у позові відмовити.

Мотивувальна частина рішення.

Позивач працювала у відповідача на посаді вчителя початкових класів. Відповідно до Закону України «Про повну загальну середню освіту» № 463-ІХ від 18 травня 2020 року, трудовий договір з нею укладено строком на один рік, з 01.07.2020 по 30.06.2021.

Наказом № 116-к/тр від 01.09.2020 позивач була звільнена з роботи у зв`язку з відмовою від продовження роботи із зміною істотних умов праці, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України.

Підставою для звільнення стала відмова позивача продовжувати роботу на посаді вихователя групи продовженого дня з 01 вересня 2020 року. Ця робота передбачала зміну істотних умов праці, а саме тижневе навантаження ставало повним, коли раніше було неповним.

Позивач вважає, що для продовження її роботи на посаді вихователя групи продовженого дня потрібна була її згода. Вона виконувала роботу вчителя початкових класів і її наступна робота на посаді вихователя групи продовженого дня без її згоди неможлива.

Однак, така її позиція є невірною.

Згідно з ч.ч.2, 3, 4 ст.32 КЗпП України:

«Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.

У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.»

Відповідач вправі доручити позивачу виконувати роботу вихователя групи продовженого дня замість роботи вчителя початкових класів.

Обидві вказані роботи не виходять за межі спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Визначення, яку саме роботу виконуватиме працівник в межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, належить до прерогативи роботодавця.

Таке визначення є складовою організації праці.

Відповідач, організовуючи роботу закладу освіти, вправі був визначити для позивача робоче місце, в межах її спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, де на його думку, яка є визначальною і обов`язковою для виконання, від роботи позивача буде максимальний ефект.

Позивач стверджує, що змін в організації виробництва і праці не було.

Однак, визначення кому з працівників виконувати роботу вихователя групи продовженого дня, а кому роботу вчителя початкових класів, тим більше на початку учбового року, якраз і є елементом організації праці і її зміною, якщо необхідні, зокрема, переміщення працівників.

Відповідач довів, що така зміна організації праці відбулась, надавши накази про переміщення працівників, зокрема, позивача на місце вихователя групи продовженого дня, а іншого працівника на місце вчителя початкових класів.

Іншим твердженням позивача є те, що найменування посад «вихователь групи продовженого дня» і «вчитель початкових класів» відрізняються, а отже відбулося переведення, де необхідна згода працівника.

Однак, позивач не бере до уваги, зокрема, формулювання ч.ч.2, 3 ст.32 КЗпП України: «у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором», «про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці».

Законодавець, тим самим, дає зрозуміти, що сама по собі зміна найменування посади при дорученні працівникові іншої роботи не означає, що відбувається переведення, де необхідна згода працівника, а не переміщення, де такої згоди не потрібно.

Позивач не навела переконливих доводів того, зміна назви її посади з «вчитель початкових класів» на «вихователь групи продовженого дня» призвела до виходу за межі спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої укладеним нею трудовим договором.

Такого виходу не відбулося, а отже згода позивача на доручення їй роботи «вихователь групи продовженого дня» не була потрібна.

В той же час, відповідач вважав, що доручення позивачу роботи «вихователь групи продовженого дня» зумовлює зміну істотних умов праці, а саме робота вихователя групи продовженого дня передбачала повне тижневе навантаження, коли раніше у позивача навантаження було неповним.

Тому, відповідач, виконуючи вимоги ч.2 ст.32 КЗпП України, повідомив позивача про зміну істотних умов праці у строк не пізніше ніж за два місяці.

А саме, видав наказ № 99 від 29.05.2020 року «Про зміну істотних умов праці», відповідно до якого вирішено перевести вчителя початкових класів ОСОБА_1 на посаду вихователя групи продовженого дня з 01 вересня 2020 року із зміною істотних умов праці.

Позивача листом № 1-28/130 від 01.06.2020 року було повідомлено про заплановані зміни істотних умов праці з 01 вересня 2020-2021 навчального року з пропозицією продовжувати роботу на нових умовах посаді вчителя групи продовженого дня.

Позивач відмовилась підписувати та отримувати таке повідомлення, що підтверджено актом від 02.06.2020.

Позивач обмежилась лише твердженням, що їй невідомо про існування згаданого повідомлення та акту, тобто не спростувала ці докази, не довела їх нікчемність.

До того ж, як видно з протоколу № 1 від 28.08.2020 року, позивачу під час розгляду її ж заяви було повторно запропоновано поставити свій підпис під повідомленням про зміну істотних умов праці, однак, вона відмовилась це зробити. Зазначене свідчить про прийняте позивачем рішення відмовлятися отримувати і підписувати будь-що, пов`язане із зміною умов її роботи. І саме таке рішення є причиною невручення їй повідомлення, а не та обставина, що відповідач не намагався це повідомлення вручити.

Таким чином, слід вважати доведеним, що позивача своєчасно повідомили про зміну істотних умов праці.

За таких обставин позивач зобов`язана була приступити з 01.09.2020 року до роботи на посаді вчителя групи продовженого дня.

Однак, позивач відмовилась продовжувати роботу на посаді вчителя групи продовженого дня і була, у зв`язку з цим, правомірно звільнена з роботи у зв`язку з відмовою від продовження роботи із зміною істотних умов праці, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України.

Тому підстав для задоволення вимог позивача суд не вбачає, в її позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі ч.ч.2, 3, 4 ст.32 КЗпП України, суд

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до Ліцею № 10 м. Ковеля Волинської області про поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий:С. Л. Панасюк