Справа № 544/1287/20
№ пров. 2/544/433/2020
Номер рядка звіту 65
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 листопада 2020 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Ощинської Ю.О.,
за участю секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у м. Пирятин у приміщенні суду по вул. Ярмарковій, 17 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житлом шляхом знаття з реєстраційного обліку,
ОСОБА_1 у жовтні 2020 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житлом шляхом знаття з реєстраційного обліку.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за договором дарування від 21.07.2004 вона отримала в дар житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці Пирятинської міської ради Полтавської області площею - 0,1068 га. У данному будинку, також зареєстровані: донька позивача ОСОБА_3 та колишній співмешканець ОСОБА_2 , проте останній у данному будинку не проживає більше трьох років, його фактичне місце проживання ОСОБА_1 невідоме. Через реєстрацію відповідача у будинку позивача, у неї виникають незручності у користуванні майном, зокрема по сплаті комунальних послуг, утриманню будинку, отриманні субсидії, тому вона просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом, а саме будинком АДРЕСА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явилася, до суду надіслала заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України.
Відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
20 листопада 2020 року згідно зі ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).
Відповідно до копії договору дарування будинковолодіння серія ВСЕ № 639261 виданого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області 21 липня 2004 року та копії витягу про реєстрацію права власності нерухомого майна серія СВУ № 885134 виданого Комунальним підприємством «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 5-11).
У вказаному будинку крім його власника ОСОБА_1 також зареєстровані: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та колишній співмешканець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12-14).
ОСОБА_2 зареєстрований за вищезазначеною адресою, проте у даному будинку не проживає з липня 2017 року (а.с. 15).
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Положення глави 32 ЦК України визначають поняття сервітута як права обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язаного з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
У даній справі відповідач вселився у спірний будинок у в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
У своєму позові ОСОБА_1 вказують про те, що реєстрація відповідача створює їй певні незручності, зокрема, по сплаті комунальних послуг, утриманню будинку та отриманні субсидії.
Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника (інших осіб, які отримали право користування житлом з його згоди) у випадку зміни власника.
Виникнення права членів сім`ї власника квартири (інших осіб) на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім`ї на користування цією квартирою.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Таким чином, оскільки відповідач понад 3 роки не проживає у будинку, що належить позивачу, а його реєстрація у ньому й заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися її житлом, позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом, є обґрунтованою та підлягає до задоволення, оскільки його реєстрація в належному ОСОБА_1 будинку порушує її право на користування та розпорядження власністю.
Керуючись ст.ст. 6-13, 76-81, 259, 263-265, 352 ЦПК України, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житлом шляхом знаття з реєстраційного обліку задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та мешканка АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 05 вересня 2002 року.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає у АДРЕСА_2 .
Суддя Ю.О. Ощинська