Справа № 309/1761/19
Провадження № 2/309/341/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2020 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в особі головуючого судді Савицький С.А.
при секретарі судового засідання Гуржій Н.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хуст справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Посилаючись на п.9 Постанови Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи, що для проведення ремонту транспортного засобу позивача були використані нові деталі, комплектуючі частини, позивач вважає, що відповідач не вправі вимагати врахування коефіцієнту фізичного зносу, а тому розмір матеріальних збитків, які підлягають стягненню з відповідача дорівнює вартості відновлювального ремонту - 88 909 грн.
Відповідачка на протязі всього періоду з моменту вчинення ДТП і до моменту подання даної позовної заяви жодного разу не намагалася відшкодувати завдану своїми діями шкоду позивачу. Позивачем скерована «заява про страхове відшкодування» до ТДВ «СККиїв Ре» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповіді від страхової компанії одержано не було.
У судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача ОСОБА_2 подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідачка, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, відзиву, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила.
За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 22.10.2016 року о 18 год.25 хв. в с.Липовець Хустського району ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2106» н.з. НОМЕР_1 , не впоралася з керуванням, виїхала на зустрічну смугу руху та допустила зіткнення з автомобілем «Мерседес-Спрінтер» н.з. НОМЕР_2 . Відносно відповідача було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.
Постановою Закарпатського апеляційного суду по справі №309/747/17 від 18.05.2019 року постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 09.01.2019 року щодо ОСОБА_3 скасовано та прийнято нову, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито на підставі п7 ч.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. (а.с.11-12).
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до звіту №136/11 від 11.11.2016 року про визначення матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 211 CDI» розмір матеріальної шкоди завданої позивачу внаслідок ДТП становить з врахуванням коефіціенту фізичного зносу - 38 613 грн., при цьому вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу становить 88 909 грн.. (а.с.14-16).
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що матеріальна шкода в розмірі 88 909 грн. завдана позивачеві внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_3 , а тому вказану суму шкоди слід стягнути із останнього на користь позивача.
Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування позивачу моральної шкоди, суд приходить до наступного.
Положеннями ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до роз`яснень даних у п.3, 9, 17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. У рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі» Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач в ході розгляду справи довів, що внаслідок ДТП та пошкодження його автомобіля йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням його майна і наслідками такого. Така шкода заподіяна відповідачкою ОСОБА_3 , яка була визнана винуватцем дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1289,09 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст.12, 13, 81, 141, 247, 258-259, 264-265, 274, 279,280-284 ЦПК України, ст.ст. 11,16,22,23,386, 1166,1167,1188 ЦК України,суд,-
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
20 000 (двадцять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1289,09 грн. сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.