Справа № 212/6022/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Козлова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Машошиної Ю.О.,

представника відповідача Лутоніної Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди працівнику, внаслідок ушкодження здоров`я,-

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (надалі- Фонд) завдану моральну шкоду в розмірі 100000 грн., посилаючись на те, що він працював в період з 18.10.1982 р. по 10.11.1982 р. та з 26.11.1984 р. по 01.09.1995 р. елекрозварником ДСФ, гірником підземним, крипільником підземним, підземним прохідником шахт «Гігант» та «Саксагань» ВО «Кривбасруда». Позивач деякий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Внаслідок праці на підприємствах із шкідливими умовами праці він отримав професійне захворювання - радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями. Висновком МСЕК від 19.09.2007 позивачу первинно встановлено стійку втрату працездатності та третю групу інвалідності. Висновком МСЕК від 01.09.2017 року позивачу повторно підтверджено стійку втрату працездатності в розмірі 50% за професійним захворюванням та третю групу інвалідності. Внаслідок отримання професійного захворювання йому завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що згідно за висновками лікарів йому протипоказана: тяжка паця, вимушена поза, довга хода, переохолодження, йому рекомендовано: нагляд лікарів, оздоровлення в санаторії-профілакторії санаторно-курортне лікування. Для підтримання свого здоров`я він змушений періодично лікуватися, витрачати свої кошти на лікування, витрачати власний вільний час. Вважає, що обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду має бути покладено Фонд.

26 липня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

04 вересня 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовні вимоги, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що з позовом про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я на виробництві позивач звернувся лише в липні 2019 року, з цього часу виникли правовідносини, на які поширює свою дію Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції, чинній з 01.01.2015 року. Оскільки на час виникнення спірних правовідносин вказаний Закон покладав відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачав можливості такого відшкодування Відділенням Фонду, тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Встановлення розміру відшкодування моральної шкоди можливе лише після встановлення факту заподіяння моральної шкоди. Таким чином вбачається, що оскільки відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві не залежало від часу настання страхового випадку, не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави покладення на Фонд обов`язку здійснювати таку виплату. Позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди саме відповідачем. Крім того з 1997 по 2007 рік позивач працював на підприємстві ПАТ «Суха Балка», згідно рішення суду від 05.06.2016 справа №212/4087/16 позивачу була відшкодована моральна шкода щодо профзахворювання, яке було виявлено в 2007 році. Тому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В судове засідання позивач та представник позивача адвокат Родрігес Н.А. не з`явились, надали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали, на підставі викладених в позовній заяві обставинах.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на підстави викладені у відзиві.

Суд, вислухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 в період з 18.10.1982 р. по 10.11.1982 р. та з 26.11.1984 р. по 01.09.1995 р. елекрозварником ДСФ, гірником підземним, крипільником підземним, підземним прохідником шахт «Гігант» та «Саксагань» ВО «Кривбасруда», в період з 05.03.1997 року по 31.12.2007 року, підземним прохідником на шахті ім. Фрунзе ВАТ «Суха Балка», що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 03 вересня 2007 року на підприємстві ВАТ «Суха Балка», проведено розслідування виникнення у ОСОБА_1 , професійного захворювання, а саме хронічне обструктивне захворювання, радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язові-тонічним синдромим, виражений периферичний нейросудинний синдром з нейродестрофічними проявами у вигляді дв. плечолопаткового пері артрозу ПФС другого ст. деф. Артрозу ліктьових ПФ першого ст. та колінних суглобів ПФС першого-другого ст., яка виникла за обставин: ОСОБА_1 з 05.03.1997 р. працював на ш.ім.Фрунзе, яка входила до складу ВАТ «Суха Балка» підземним прохідником, виконував роботи, які характеризувались важкою фізичною працею, внаслідок відсутності засобів малої механізації, несприятливим мікрокліматом характерним для цих дільниць шахт. Згідно даних умов праці на попередніх місцях роботи: інформаційна довідка Саксаганської районної СЕС за №2/2-1387 від 29.03.2000 року: працюючи на ш.Гігант ВО «Кривасруда» з 18.10.1982 року по 10.11.1982 та з 26.11.84 по 01.09.1995 гірником підземним, крипільником підземним, підземним прохідником виконував роботи, які також характеризувались важкою працею, внаслідок відсутності засобів малої механізації, несприятливим мікрокліматом характерним для дільниць шахт.

Висновком МСЕК від 19.09.2007 року позивачу первинно встановлено стійку втрату працездатності та третю групу інвалідності. Висновком МСЕК від 24.09.2014 позивачу повторно підтверджено стійку втрату працездатності в розмірі 50% за професійним захворюванням та третю групу інвалідності.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, прийнятим відповідно до цих Основ Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-ХІV.

Норми вказаного Закону України від 23 вересня 1999 року (у редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»), передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим особам і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац четвертий статті 1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34).

З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону України № 1105-ХІV право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за завдану моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року № 3235-ІУ «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України № 489-V від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію вказаних норм Закону України № 1105-ХІV, які передбачали виплату Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду, було зупинено на 2006 та 2007 роки.

Законом України від 23 лютого 2007 року, що набрав чинності з 20 березня 2007 року, до Закону України № 1105-ХІV внесено зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ Закон України № 1105-ХІV було викладено у новій редакції, у тому числі було змінено назву вказаного Закону на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Закон України № 1105-ХІV у новій редакції зі зміненою назвою Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 01 січня 2015 року.

Відповідно до частини восьмої статті 36 Закону України № 1105-ХІV відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (Рішення Конституційного Суду України: від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зазначені положення частини восьмої статті 36 Закону України № 1105-ХІV (у редакції Закону України № 77-VІІІ) відносно того, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України, не містять вказівку на зворотну дію закону в часі, а отже, не суперечать змісту частини першої статті 58 Конституції України та статті 5 ЦК України. Вказаними положеннями Закону право громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до ухвали Конституційного Суду України від 10 липня 2018 року № 43-у/2018 (справа № 1-59/2018 (3452/17) про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини восьмої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», Конституційний Суд України зазначив, що він вже розглядав питання про відповідність статтям 1, 3, 8, частинам другій, третій статті 22, статтям 46, 48 Конституції України (конституційність) положень пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717, якими було скасовано право потерпілих на виробництві застрахованих громадян та членів їхніх сімей на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду, встановлене Законом № 1105 у первинній редакції.

У Рішенні від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 Конституційний Суд України встановив, що таким скасуванням право зазначених категорій громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац дев`ятий пункту 5 мотивувальної частини). Конституційний Суд України у вказаному рішенні також констатував, що такий розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене Конституційний Суд України дійшов висновку про відсутність підстав для визнання неконституційними положень Закону № 717, якими було скасовано право застрахованих громадян, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, гарантоване приписами Закону № 1105 у первинній редакції (абзац дев`ятий пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008).

Таким чином, Фонд на час набрання чинності Законом № 77-VІІІ не був суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснювалося відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань. Таким суб`єктом з 01 січня 2006 року є роботодавець. Положення Закону № 717, якими скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду, визнані Конституційним Судом України такими, що відповідають Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008).

У постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 215/3118/16-ц (провадження 61-8783зпв18) Верховний Суд дійшов висновку, що Законом № 1105-ХІV саме на роботодавця покладено обов`язок з відшкодування моральної шкоди незалежно від часу настання страхового випадку.

Щодо роботи позивача на шахтах «Гігант» та «Саксагань» виробничого об`єднання «Кривбасруда», під час роботи на яких позивач підпадав під дію шкідливих факторів, внаслідок чого ним отримано професійне захворювання, судом зазначається наступне.

У частині першій статті 37 ЦК України (в редакції 1963 року ) було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу.

Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами.

Згідно із частинами першою та шостою статті 34 цього Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду.

При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства.

У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць затверджене Наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року N 43/79/5 (яке втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення - є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань.

Тобто розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

Судом встановлено, що з згідно наказу ВО «Кривбасруда» від 20.09.1989 №349 скасовано (упразнено) структурні одиниці, зокрема РУ ім.Дзержинського, створивши в складі об`єднання структурні одиниці, зокрема шахту «Гігант».

Міністерство промисловості України наказом від 02.09.199 р. №236 зобов`язав ВО «Кривбасруда» здійснити реструктуризацію об`єднання шляхом ліквідації збиткових шахт, зокрема «Гігант», як виробничих одиниць та вивести відповідні виробничі потужності.

Наказом виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» №120 від 03 жовтня 1997 року ліквідовано шахту «Гігант», з 07.01.1997 р. як структурну одиницю об`єднання та створено ліквідаційну комісію.

Тобто шахта «Гігант» не була виділена зі складу ВО «Кривбасруда» у нову юридичну особу, а була ліквідована, як структурна одиниця ВО «Кривбасруда».

Позивач ОСОБА_1 працював на шахтах ВО «Кривбасруда» до 01.09.1995 року, тобто до їх ліквідації, його професійне захворювання виникло саме під час його перебування у трудових відносинах з виробничим об`єднанням по видобутку руди підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого є підприємство Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», на яке у той час законодавством й було покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого, в даному випадку, роботодавцем зроблено не було, що потягло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань, саме зазначене підприємство повинно нести відповідальність перед позивачем.

Відповідно до ч.2 п.3 ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови у позові покладається на позивача. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрати, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).

На підставі ст.ст.23 ЦК України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» , керуючись ст. ст.ст.4,12, 23, 76-83,141,258, 259,263,264,265, 268, 271,273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди працівнику, внаслідок ушкодження здоров`я- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача адвокат Родрігес Наталія Аркадіївна, юридична адреса: 50027, м.Кривий Ріг, пр.Металургів, 13/2.

Відповідач: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, ЄДРПОУ - 414184932, м.Кривий Ріг, пр.Миру, 30а.

Суддя: Ю. В. Козлов