печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2020 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Винник С. М.,

за участі представника відповідача Кокольського С. І. , представника третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Кокольського Сергія Івановича про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа ОСОБА_3 , про визнання протиправними і скасування рішень конкурсної комісії Наглядової ради,

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яку передано судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

22 вересня 2020 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 29 вересня 2020 року позивачем подано оригінал квитанції про сплату судового збору та заяву про залучення третьої особи у справі.

01 жовтня 2020 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у загальному порядку.

22 жовтня 2020 року від відповідача у справі надійшов відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнано, сторона просила закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

16 листопада 2020 року від представника відповідача до суду надійшли доповнення до клопотання про закриття провадження у справі та заяви про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову - Кабінет Міністрів України та Національний банк України.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав подане клопотання про закриття провадження у справі, просив задовольнити.

Представник третьої особи у справі не заперечувала проти закриття провадження у справі.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надіслана судова повістка про виклик у судове засідання повернулася до суду з відміткою про повернення до відправника за закінченням встановленого строку зберігання, про зміну місця знаходження позивач не повідомляла суд, а тому судова повістка-виклик надсилалася на останню відому суду адресу, яка була зазначена у позовній заяві.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що неявка позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши думку присутніх представників відповідача і третьої особи, вивчивши клопотання відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення заяви з наступних підстав.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, як зазначено у частинах першій, другій статті 55 Конституції України.

Саме суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості звернутися з відповідною заявою до компетентного суду.

Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55, статті 124 Конституції України.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Разом з тим при зверненні до практики ЄСПЛ (справа «Марченко М. В. проти України») у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; повинно йтися про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру, щоб спір був дійсним та серйозним і щоб предмет провадження напряму стосувався відповідного права цивільного характеру.

За приписами частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 01 березня 2013 року № 3 вказав, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини першої ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як вбачається із змісту позовної заяви, за твердженням позивача у неї з AT «Ощадбанк» існує спір щодо його участі в конкурсному відборі кандидата на посаду Голови правління AT «Ощадбанк» та затвердження його результатів, призначення керівника AT «Ощадбанк» за результатами такого конкурсного відбору, у зв`язку з чим Позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову конкурсної комісії наглядової ради AT «Ощадбанк» ОСОБА_2 у відборі та допуску її кандидатури до другого етапу конкурсу на посаду голови правління AT «Ощадбанк», а також визнати протиправним та скасувати рішення за результатами другого етапу конкурсу від 17 червня 2020 року, яким затверджено результати конкурсного відбору кандидата на посаду Голови правління AT «Ощадбанк» та визначено ОСОБА_4 переможцем конкурсного відбору на посаду Голови правління AT «Ощадбанк».

У відповідності до частини першої статті 20 ГПК України, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах, що виникають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, згідно з пунктом 15, й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Питання конкурсного відбору на посаду Голови Правління AT «Ощадбанк», оголошення даного конкурсу, затвердження результатів конкурсного відбору та призначення Голови правління AT «Ощадбанк», правомірність прийняття Наглядовою радою AT «Ощадбанк» рішень щодо вказаного конкурсу повинні розглядатись саме через призму корпоративних правовідносин.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 761/32122/16-ц, постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 161/4403/15-ц).

Враховуючи викладене, питання конкурсного відбору на посаду Голови Правління AT «Ощадбанк», затвердження результатів відбору та призначення Голови правління AT «Ощадбанк», правомірність прийняття Наглядовою радою AT «Ощадбанк» рішень повинні розглядатись саме через призму корпоративних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд погоджується з доводами сторони відповідача, що позов ОСОБА_2 до AT «Ощадбанк» про визнання протиправним та скасування рішення про відмову конкурсної комісії наглядової ради AT «Ощадбанк» ОСОБА_2 у відборі та допуску її кандидатури до другого етапу конкурсу на посаду голови правління AT «Ощадбанк», визнання протиправним та скасування рішення за результатами другого етапу конкурсу від 17 червня 2020 року, яким затверджено результати конкурсного відбору кандидата на посаду Голови правління AT «Ощадбанк» та визначено ОСОБА_4 переможцем конкурсного відбору на посаду Голови правління AT «Ощадбанк», оскільки вказаний спір підсудний господарським судам, у зв`язку з чим провадження у даній справі підлягає закриттю відповідно пункту 1 частини першої ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 1-20, 43, 49, 142, 200, 206, 255, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа ОСОБА_3 , про визнання протиправними і скасування рішень конкурсної комісії Наглядової ради.

Роз`яснити позивачу її право на звернення із вказаним позовом у порядку господарського судочинства до Господарського суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 18 листопада 2020 року.

Суддя І. В. Литвинова