Справа № 339/238/20
Провадження № 22-ц/4808/1236/20
Головуючий у 1 інстанції Головенко О. С.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

секретаря Маслей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Болехівського міського суду, постановлену головуючою суддею Головенко О.С. 15 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Ухвалою Болехівського міського суду від 15 вересня 2020 року провадження у справі закрито. Роз`яснено, що розгляд даної справи віднесений до юрисдикції адміністративних судів.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає її такою, що прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню та поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. ОСОБА_1 зазначає, що на час його звернення до суду відповідач у справі погасив борг за пенсійними виплатами. Оскільки дана справа стосується захисту його права на компенсацію, зумовлену простроченням виплати пенсії належного розміру, то вона підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказує, що аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року по справі №676/1557/16-ц, від 16 травня 2018 року по справі №686/21962/15-ц та від 19 червня 2019 року по справі №646/14523/15-ц та постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №757/21050/16-ц, від 8 квітня 2020 року по справі №339/400/16-ц, від 6 липня 2020 року в справі №522/16531/17.

З огляду на наведене просить скасувати ухвалу Болехівського міського суду від 15 вересня 2020 року та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження та продовження розгляду у порядку цивільного судочинства.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року по справі №759/9631/17 та 4 березня 2020 року по справі №219/11809/19-а, зазначає, що спір належить до юрисдикції адміністративних судів. Крім того, вказує, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року по справі №300/169/19 зобов`язано здійснити розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Болехівського міського суду від 15 липня 2011 року за період з 6 січня 2011 року по 22 липня 2011 року в розмірі 16976,27 грн. по день фактичної виплати пенсії - 21 липня 2017 року. Відтак, спір між сторонами вже вирішено та знаходиться на стадії виконання судового рішення, а тому до даних правовідносин підлягає застосуванню ст. 382 КАС України. У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

ОСОБА_1 подав відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області, в якому зазначає, що позов було подано в порядку цивільного судочинства із врахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року по справі №676/1557/16-ц. А посилання відповідача на практику у справах щодо оскарження виплати пенсії, нарахування компенсацій та протиправної бездіяльності є безпідставним.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не з`явились, попередньо подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до пункту п`ятнадцятого частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що предметом у цій справі є невиконання рішення Івано-Франківського адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року та стягнення компенсації за невиконання рішення суду. У зв`язку з цим суд дійшов до висновку, що спір, який виник між сторонами у справі, є публічно-правовим спором, оскільки пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу.

Однак, погодитись із таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язане з процесуальним законодавством.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з пунктом сьомим частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22.12.2014 року №28-2 відповідно до покладених завдань і функцій ПФУ є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій.

Разом з тим, сама по собі наявність у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області статусу суб`єкта владних повноважень, не вказує на те, що спір є публічно-правовим.

Як вбачається з позовної заяви, підставами для звернення до суду із вказаною позовною заявою слугувало те, що постановою Болехівського міського суду від 15 липня 2011 року, зміненою постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2011 року, позов ОСОБА_1 до УПФ України в м. Болехові про визнання неправомірною відмови у перерахунку пенсії та стягнення коштів задоволено. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Болехові у перерахунку пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» з 6 січня 2011 року та зобов`язано здійснити такий перерахунок. Дану постанову ухвалою Вищого адміністративного суду із змінами щодо зазначення кінцевої дати перерахунку - 22 липня залишено без змін (а.с. 17-18).

За вказаний період з 6 січня 2011 року по 22 липня 2011 року УПФ України у м. Болехові було нараховано, 16976,27 грн., які було виплачено лише 27 липня 2017 року.

Оскільки ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яке на даний час є правонаступником ПФУ у м. Болехові, відмовило йому у здійсненні розрахунку та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав і 9 жовтня 2019 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом його позов було задоволено та визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Івано-Франківській області щодо відмови у здійснені розрахунку та виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі Болехівського міського суду від 15 липня 2011 року та зобов`язано здійснити її розрахунок та виплату. 14 січня 2020 року Восьмим апеляційним адміністративним судом вказане рішення залишено без змін.

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року ГУ ПФУ у Івано-Франківській області здійснило розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати і визначило її у розмірі 0,00 грн. з підстав того, що ГУ ПФУ в м. Болехові не було порушено порядків та строків, передбачених Порядком погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою КМУ №440 від 03.09.2014 року (а.с. 33).

Отримавши висновок ТОВ «Юрек Аудит» про розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати пенсії, ОСОБА_1 пред`явив даний позов про стягнення компенсації.

Будь-яких інших позовних вимог, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності відповідача, як суб`єкта владних повноважень, або зобов`язання його вчинити певні дії, позивачем не заявлялось.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 вказала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 3 липня 2019 року у справі №676/1557/16-ц та від 4 березня 2020 року у справі №757/63985/16 вказала, що судам слід розрізняти вимоги щодо стягнення недоотриманої суми пенсії (борг за пенсійними виплатами) та стягнення компенсації втрати частини доходів через порушення строків їх виплати.

Спір стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, оскільки виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень. Тому такий спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Спір стосовно права на компенсацію, яка зумовлена простроченням виплати пенсії належного розміру, тобто у випадку, якщо позовні вимоги пов`язані з відшкодуванням шкоди та заявлені без вимоги вирішити публічно-правовий спір, необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства.

Колегія суддів зауважує, що на час звернення позивача до суду відповідач погасив борг за пенсійними виплатами. Вимога ОСОБА_1 стосується захисту його права на компенсацію, зумовлену простроченням виплати пенсії належного розміру, тобто позов пов`язаний з відшкодуванням матеріальної шкоди, та заявлений без вимоги вирішити публічно-правовий спір. Отже, спір підлягає розгляду в загальних судах.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для закриття провадження у даній справі. До помилкового закриття справи призвело порушення норм процесуального законодавства, які регулюють питання визначення юрисдикції справи.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки оскаржувана ухвала не являється законною та обґрунтованою, вона не може бути залишена в силі.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Болехівського міського суду від 15 вересня 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 23 листопада 2020 року.