СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18626/20

пр. № 2-о/759/1035/20

12 листопада 2020 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді П`ятничук І.В.

при секретарі Дрозі Т.О.

за участю заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02.11.2020 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису.

Подану заяву мотивує тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 від якого у сторін народився спільний син ОСОБА_3 . Шлюб між сторонами було розірвано 10 липня 2018 року. Заявник зазначає, що ОСОБА_2 перебувала з ним в шлюбі лише з корисливих мотивів, а саме до оформлення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , після оформлення вищезазначеної квартири на всіх членів сім`ї в рівних долях ОСОБА_1 (1/3), ОСОБА_2 (1/3), ОСОБА_3 (1/3) взаємовідносини як подружжя почали погіршуватись, до заявника почали застосовувати психологічне насильство та дії спрямовані на позбавлення заявника законного права на проживання в спільній квартирі та видворення заявника на вулицю власним сином та колишньою дружиною.

На підставі викладеного, заявник просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження, а саме: заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної власності ОСОБА_1 , а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , з повним доступом до усіх кімнат даної квартири з меблями та іншими речаси, що в ній знаходяться, та заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 більш ніж на 100 метрів наближатися до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , а саме за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.11.2020 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 подану заяву підтримав, просив її задовольнити з викладених підстав.

Заінтересована особа ОСОБА_2 проти задоволення заяви заперечувала, просила у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на спотворені факти викладені у матеріалах заяви.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є власником 1/3 частини вказаної квартири.

Заінтересовані особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є також власниками по 1/3 частині кожний даної квартири.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є двокімнатною, сторонами в судовому засіданні визнано той факт, що у них постійно виникають сварки з приводу проживання та користування даною квартирою.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); (п. 12 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 не підтверджені належними та допустимими доказами, а також те, що спосіб в який заявник просить вирішити питання про видачу обмежувального припису фактично позбавляє заінтересованих осіб, які також є співвласниками вказаної квартири права користування своєю власністю.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованими особами відносно заявника, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд приходить до висновку що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись 2, 5-7, 10-12, 76-83, 211, 258, 259 ЦПК України, ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя: І.В. П`ятничук