УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"19" листопада 2020 р. Київський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Колесник С.А.., за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтана Золтановича, Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про зобов`язання вчинити дії та усунення перешкод у користуванні нерухомим майно, відповідно до якого просить усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні нерухомим майном, а саме нежитлового приміщення першого поверху № 1, другого поверху №1,7, 8, 12, 14, II в літ «В-2»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; скасувати в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про право власності Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на об`єкт нерухомості з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01; судові витрати покласти на відповідача.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.

Ухвалою суду від 19.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, почато підготовче провадження.

Одночасно із поданням позовної заяви, ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, яка відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, в якій заявник просить накласти арешт на нежитлове приміщення першого поверху № 1, другого поверху № 1, 7, 8, 12, 14, II в літ «В-2»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 01); заборонити будь-яким уповноваженим на те особам, у тому числі але не обмежуючись, Міністерству юстиції України, іншим суб`єктам державної реєстрації прав та їх обтяжень, будь-яким нотаріусам, державним реєстраторам, іншим суб`єктам державної реєстрації прав та їх обтяжень здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 01, нежитлове приміщення першого поверху № 1, другого поверху № 1, 7, 8, 12, 14, II в літ. «В-2»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у тому числі проводити державну реєстрацію будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи/відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів стосовно об`єкта нежитлового приміщення першого поверху № 1, другого поверху №1,7, 8, 12, 14, II в літ «В-2»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, заявник посилається на те, що на даний час існує реальна та об`єктивна загроза порушення прав позивача по справі, як законного одноособового власника об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер реєстру нерухомого майна 01 (нежитлові приміщення першого поверху № І, другого поверху № 1, 7, 8, 12, 14, II в літ. "В-2") що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки загроза порушених прав випливає з дій відповідача щодо реєстрації за собою права власності на зазначене нерухоме майно, що в подальшому може спричини відчуження права власності на зазначений об`єкт на користь 3-х осіб за умови використання подвійного запису у державному реєстрі (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, нежитлові приміщення 1-го поверху №11, 12,1; 2-го поверху №1-:-16, (після реконструкції №№1, 7, 8, 12, 14), II в літ."В-2", загальна площа 272.8кв.м., адреса АДРЕСА_2 ), у зв`язку з чим заявник звернувся до суду з даною заявою.

Суд, вивчивши подану заяву, дослідивши матеріали справи зазначає наступне.

Згідно з частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на необхідність забезпечення основного завдання правосуддя ефективного поновлення в правах. Так, в п. 9 рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 КСУ зазначає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

Відповідно до ч.5,6 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Судом встановлено та підтверджено наданими заявником документами, що між сторонами виник спір з приводу права власності на нерухоме майно реєстраційний номер реєстру нерухомого майна 01 (нежитлові приміщення першого поверху № І, другого поверху № 1, 7, 8, 12, 14, II в літ. "В-2") що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , тому суд вважає, що обраний захід забезпечення позову є співмірним з заявленими позовними вимогами, оскільки відчуження спірних нежитлових приміщень може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а тому суд вважає за необхідне задовольнити вказану заяву.

Вказаний вид забезпечення на переконання суду є співмірними із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви.

Обраний судом вид забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує прав юридичної особи, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання можливого судового рішення.

Підстави для застосування зустрічного забезпечення позову відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 149-153, 157, 258, 260, 261, 263, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі № 953/18685/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтана Золтановича, Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про зобов`язання вчинити дії та усунення перешкод у користуванні нерухомим майно, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення першого поверху № 1, другого поверху № 1, 7, 8, 12, 14, II в літ «В-2»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 01), заборони будь-яким уповноваженим на те особам, у тому числі але не обмежуючись, Міністерству юстиції України, іншим суб`єктам державної реєстрації прав та їх обтяжень, будь-яким нотаріусам, державним реєстраторам, іншим суб`єктам державної реєстрації прав та їх обтяжень здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 01, нежитлове приміщення першого поверху № 1, другого поверху № 1, 7, 8, 12, 14, II в літ. «В-2»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у тому числі проводити державну реєстрацію будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи/відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів стосовно об`єкта нежитлового приміщення першого поверху № 1, другого поверху №1,7, 8, 12, 14, II в літ «В-2»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Копію ухвали направити на виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

При цьому, відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо, зокрема, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2020.

Суддя Колесник С.А.