Постанова

Іменем України

26 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 234/15372/17

провадження № 61-4998св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в складі колегії суддів: Халаджи О. В., Азевича В. Б., Гапонова А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» (далі - КП «КТТУ») про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньої зарплати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що наказом від 24 липня 2006 року ОСОБА_1 прийнята на роботу водієм трамваю у КП «КТТУ», проте наказом відповідача від 14 вересня 2017 року звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

Вказувала, що звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки у відповідача фактично не відбулося скорочення чисельності працівників. Одночасно з безпідставним скороченням чисельності працівників, КП «КТТУ» 04 серпня 2017 року уклало договір на автобусне перевезення пасажирів, а в подальшому приймало на роботу нових працівників на вакантні посади, які також були вільними і на час звільнення позивача.

ОСОБА_1 не було запропоновано всі вакантні посади на підприємстві відповідача, звільнення відбулося без згоди профспілкової організації. Крім того, у наказі від 12 липня 2017 року позивача було повідомлено про її звільнення з 01 жовтня 2017 року, хоча фактично звільнення відбулося

14 вересня 2017 року.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила: визнати незаконним та скасувати наказ від 14 вересня 2017 року про припинення трудового договору, поновити на роботі водієм трамваю, стягнути з КП «КТТУ» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 вересня 2017 року по день ухвалення рішення за результатом вирішення цього спору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 червня 2019 року (в складі судді Демидової В. К.) позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 14 вересня 2017 року про припинення трудового договору зі ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на роботі водієм трамваю КП «КТТУ».

Стягнуто з КП «КТТУ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 93 273,48 грн.

Зобов`язано рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі водієм трамваю виконати негайно.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що КП «КТТУ» порушило процедуру звільнення, оскільки ОСОБА_1 звільнено раніше дати, зазначеної у наказі про звільнення, проте у цей період відбулися зміни

у штатному розписі, а вакансії, які з`явилися на підприємстві відповідача, не були запропоновані позивачу. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також підлягають задоволенню,

а період затримки розрахунку з дня звільнення (15 вересня 2015 року) до дня ухвалення рішення (14 червня 2019 року включно) складає 426 днів.

Додатковим рішенням Краматорського міського суду Донецької області

від 01 серпня 2019 року (в складі судді Демидової В. К.) зобов`язано рішення суду про виплату середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за дні вимушеного прогулу в розрахунку за один місяць, а саме 4 599,50 грн виконати негайно.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги у цій справі задоволено та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, проте судом не вирішено питання про негайне виконання рішення

в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Додатковим рішенням Краматорського міського суду Донецької області

від 02 жовтня 2019 року (в складі судді Демидової В. К.) стягнуто з КП «КТТУ» судовий збір у доход держави у розмірі 768,40 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вирішуючи заявлений спір по суті заявлених вимог, судом не вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним наказу від 14 вересня 2017 року про припинення трудового договору зі ОСОБА_1 , поновлення її на роботі водієм трамваю КП «КТТУ» та негайного виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі залишено без змін.

Рішення місцевого суду в частині стягнення з КП «КТТУ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі

93 273,48 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних вимог частково.

Стягнуто з КП «КТТУ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 15 вересня 2017 року до 15 вересня 2018 року у розмірі 53 482,50 грн.

Зобов`язано КП «КТТУ» при виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з КП «КТТУ» на користь держави судовий збір у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції у розмірі 1 814,82 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь КП «КТТУ» на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції 596,86 грн.

Стягнуто з КП «КТТУ» на користь ОСОБА_1 витрати, що пов`язані з явкою до апеляційного суду (витрати, пов`язані з переїздом) у розмірі

426,60 грн.

Стягнуто з КП «КТТУ» на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 300 грн.

Відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (представнику позивача)

у сплаті компенсації за відрив від звичайних занять.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що несвоєчасне повідомлення суду про набрання законної сили судовими рішеннями

у справах, до розгляду яких було зупинено провадження у справі, є діями позивача по зволіканню розгляду справи. Зазначене свідчить про те, що позовна заява ОСОБА_1 про поновлення на роботі розглядалась судом першої інстанції більше одного року з вини, зокрема працівника

ОСОБА_1 що є підставою відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України для прийняття рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу не більш як за один рік. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У решті апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати постанову апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Постанова апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі не оскаржена до суду касаційної інстанції, тому відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду в цій частині.

Доводи особи, яка подала касаційну скарга

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд всупереч вимог частин першої та четвертої статті 367 ЦПК України вийшов за межі доводів апеляційної скарги. Безпідставний вихід за межі доводів апеляційної скарги є порушенням принципів диспозитивності та змагальності судового процесу. Суд апеляційної інстанції не мотивував вихід за межі доводів апеляційної скарги.

Підставою касаційного оскарження є неврахування апеляційним судом висновків про застосування норм процесуального права, викладених

у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі

№ 372/4627/15-ц (провадження № 61-45524св18), від 19 лютого 2020 року

у справі № 206/1362/16-ц (провадження № 61-1793св18), від 12 лютого

2020 року у справі № 2-2093/10 (провадження № 61-34656св18).

Доводи інших учасників справи

Інший учасник справи не скористався своїми правами на подання до суду заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

25 травня 2020 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що наказом від 24 липня 2006 року ОСОБА_1 прийнята на роботу водієм трамваю у КП «КТТУ», про що укладено трудовий договір.

Згідно з наказом про проведення організаційно-штатних заходів по скороченню чисельності та штату працівників від 12 липня 2017 року посада ОСОБА_1 скорочена.

Відповідно до попередження про скорочення штату працівників від 14 липня 2017 року позивача попереджено про скорочення штату працівників

з 01 жовтня 2017 року, зокрема і посади, яку вона обіймала, їй запропоновано вакантні посади, наявні на момент цього попередження.

Так, позивачу були запропоновані наступні вакантні посади: електромонтер контактної мережі, електромонтер т/п, кондуктор тролейбуса, водій тролейбуса, слюсар-електрик тролейбусного депо, слюсар з ремонту рухомого складу тролейбусного депо, слюсар з ремонту автомобілів.

Від запропонованих вакансій станом на 14 липня 2017 року ОСОБА_1 відмовилась.

Позивач 14 вересня 2017 року повторно отримала попередження про скорочення штату працівників (повідомлення-пропозиція), яким їй також були запропоновані наступні вакантні посади: кондуктор тролейбуса, водій тролейбуса, слюсар-електрик тролейбусного депо, слюсар з ремонту автомобілів, від яких ОСОБА_1 відмовилась.

Наказом відповідача про припинення трудового договору від 14 вересня 2017 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників.

Суди також встановили, що у період з 13 липня 2017 року до 14 вересня

2017 року відповідачем були прийняті на роботу: електромонтер контактної мережі служби електрогосподарства, 8 кондукторів тролейбуса служби експлуатації, слюсар з ремонту рухомого складу тролейбусного депо, електромонтер тягової підстанції.Вказані вакансії були запропоновані позивачу.

Крім того, у період з 13 липня 2017 року до 14 вересня 2017 року відповідачем були прийняті на роботу: 4 водія автобуса 2 класу автотранспортної дільниці, токар 2 розряду тролейбусного депо, 5 кондукторів автобуса автотранспортної дільниці, кондуктор пасажирського транспорту автотранспортної дільниці, слюсар-електрик з ремонту е/у тролейбусного депо. Вказані вакансії позивачу не були запропоновані при звільненні.

Згідно з довідкою КП «КТТУ» заробітна плата ОСОБА_1 за два місяці, що передували звільненню, складає: за липень 2017 року - 4 694,19 грн

за 21 день, за серпень 2017 року - 4 504,80 грн за 22 дні. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 213,93 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 21 грудня

2017 року провадження у справі за клопотанням представника позивача зупинено до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі № 234/17657/17 (провадження № 2а/234/645/17).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 07 грудня

2017 року у вищевказаній справі № 234/17657/17 роз`єднані та виділені у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Краматорської міської ради Донецької області, третя особа - заступник міського голови Краматорської міської ради Донецької області

Ніконенко С. Є., про визнання недійсним з моменту підписання сторонами договору від 04 серпня 2017 року на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування (справа № 234/19093/17) та вимоги про визнання недійсним з моменту його підписання додаткової угоди від 11 липня 2017 року (справа № 234/17657/17).

Судові рішення у справах № 234/17657/17 та № 234/19093/17 набрали законної сили 25 липня 2018 року та 10 грудня 2018 року, відповідно. Проте ОСОБА_1 та її представник своєчасно інформацію про набрання законної сили вищевказаними судовими рішеннями, тобто про усунення обставин, що викликали зупинення провадження у цій цивільній справі не надали. Інформація щодо стану розгляду зазначених справ представником позивача була надана суду лише 22 січня 2019 року.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 22 січня

2019 року провадження у справі було відновлено.

Кількість днів вимушеного прогулу за один рік за період з 15 вересня

2017 року до 15 вересня 2018 року складає 251 робочий день.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений

у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови

у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння

у збереженні роботи.

ОСОБА_1 у позовній заяві просив, зокрема стягнути середню зарплату за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги в цій частині є предметом касаційного перегляду.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права

в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право, що, на переконання судової колегії, і мало місце у даній справі.

Як встановлено вище, за клопотанням представника позивача зупинено провадження у цій справі, проте останній не повідомив суд вчасно про усунення обставин, що викликали зупинення.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується зі висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період більше одного року, оскільки розгляд справи тривав більше одного року з вини позивача.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З вищевикладеного вбачається, що судові процедури повинні бути справедливими.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційний суд відхиляє посилання заявника на допущені апеляційним судом порушення цивільного процесуального законодавства, які полягають у виході за межі доводів апеляційної скарги, оскільки відповідно до вимог вищевказаної норми процесуального права суд апеляційної інстанції не був обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги за умови встановлення порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, встановивши неправильне застосування судом першої інстанції положень статті 117 КЗпП України, яка регулює відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, та дійшовши обґрунтованого висновку, що на спірні правовідносини указана норма не розповсюджується, апеляційний суд не був обмежений доводами апеляційної скарги і дійшов правильного висновку про застосування до спірних правовідносин саме статті 235 КЗпП України, мотивувавши у постанові свої висновки відповідно до вимог

статей 263, 264 ЦПК України.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 травня

2020 року у справі № 234/15368/17 (провадження № 61-3179св20).

Разом з тим, посилання в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду

від 26 лютого 2020 року у справі № 372/4627/15-ц (провадження

№ 61-45524св18), від 19 лютого 2020 року у справі № 206/1362/16-ц (провадження № 61-1793св18), від 12 лютого 2020 року у справі № 2-2093/10 (провадження № 61-34656св18) є безпідставними, оскільки правовідносини в указаних справах є відмінними від тих, що склалися між сторонами у справі, що переглядається.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява

№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди

з висновками суду апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середньої зарплати за час вимушеного прогулу - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій у вказаній частині не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» про стягнення середньої зарплати за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко