Справа № 158/1180/20
Провадження № 2/0158/488/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Корецької В.В.

за участю секретаря - Процик Л.В.

позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних неналежним виконанням договору та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних неналежним виконанням договору та моральної шкоди.

Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що їм належав комплект пиломатеріалів для будівництва будинку, а саме, виробів із дерева різних розмірів, загальною кількістю 24 кубометри, на праві спільної сумісної власності.

У червні 2017 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до позивачів з прохання купити частину комплекту пиломатеріалів. Позивачі вказують, що 23.06.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір у формі розписки, згідно якого відповідач купила 24 кубометрів пиломатеріалів по ціні 2300 грн за 1 метр кубічний на загальну суму 55000 грн., з них сплатила лише 23400 грн, що еквівалентно 900 доларів США. Згідно вказаного договору за відповідачем ОСОБА_3 залишився несплачений за товар борг у сумі 31600 грн, та залишено позивачам частину пиломатеріалу, яка є гіршої якості від попередньо отриманої. У позивачів на даний час залишилася частина матеріалу, яка користується меншим попитом, і не виконане зобов`язання відповідача оплатити суму 31600 грн, за вказаний товар. Позивачами вживалися заходи досудового врегулювання спору які не дали бажаного результату. За вказівками позивачів, діями відповідача їм було завдано також моральної шкоди.

З врахуванням вищевикладеного, просять суд стягнути з відповідача основний борг з урахуванням індексу інфляції в розмірі 37793,6 грн, 3% річних в розмірі 2521,9 грн, моральну шкоду в розмірі 2000 грн кожному, всього 44315,5 грн, а також судові витрати.

25.06.2020 року від відповідача ОСОБА_3 до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого остання зазначає, що з позовними вимогами позивачів не погоджується, оскільки у березні 2017 року вона придбала у ОСОБА_1 пиломатеріали на суму 900 доларів США. Зазначає, що ніякого договору купівлі-продажу між нею та позивачем не укладалось. Після того як вона придбала потрібну їй кількість пиломатеріалу позивач наполягав купити ще невідому кількість вказаного товару. З врахуванням наведеного, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

30.06.2020 року від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду подано відповідь на відзив, відповідно до якого, останні заперечують аргументи відповідача про відсутність укладеного договору щодо купівлі пиломатеріалів, оскільки це підтверджується наявними у них доказами. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі просять їх задовольнити.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.06.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.08.2020 року, судовий розгляд у даній справі вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні, кожен зокрема, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що у 2017 році за усною домовленістю позивач ОСОБА_1 продав відповідачу ОСОБА_3 пиломатеріали на суму 900 доларів США, вказана сума підтверджується та визнається обома сторонами у судовому засіданні.

Як вбачається з листа-претензії від 26.08.2017 року ОСОБА_1 письмово звернувся до ОСОБА_3 з вимогою оплатити борг в сумі 31600 грн. /а.с.13/.

Крім того, 17.08.2018 року на звернення ОСОБА_2 , щодо не виконання ОСОБА_3 договору купівлі-продажу пиломатеріалів, Ківерцівським ВП ГУНП у Волинській області надано відповідь за №5994/54/01-2018, згідно якого, між сторонами виникли цивільно-правові відносини та рекомендовано звернутися до суду /а.с.57, 63/.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Двостороннім чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), у постанові Верховного Суду від 16 січня 2020 року у справі № 761/45701/16-ц (провадження № 61-11280св18).

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У Постанові Верховного Суду України від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц зроблено наступний правовий висновок щодо розписки як договору позики: «Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права».

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Окрім того, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15."

В даному випадку із дійсного змісту копії «розписки-розрахунку», наданого позивачами, суд не вбачає правовідносини між позивачем і відповідачем саме за договором позики чи договором купівлі-продажу, так як відсутні істотні умови таких договорів щодо купівлі пиломатеріалів та наявності боргу. Крім того, даний, зі слів позивачів доказ не є достовірним документом.

Дані розрахунки, які надані позивачами, не можуть свідчити про виникнення жодних зобов`язань між сторонами.

За змістом статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Як передбачено у статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що визначено у статті 81 ЦПК України.

Разом з тим, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав суду, що дійсно у 2014 році позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у нього близько 20 м3 пиломатеріалів для будівництва житлового будинку, на що він виписав їм накладну та надав свідоцтва фізичною особи - підприємця. Також зазначив, що у даній накладній ним не вказувалася кількість дощок, їх розміри тощо, а лише зазначалися пиломатеріали.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила суду, що при відїзді позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , точної дати остання не памятає, вони залишили їй папку, зеленого кольору, для передачі її відповідачу ОСОБА_3 , яку остання забрала, приїхавши до будинку. Наявність документів і їх зміст їй не відомо, оскільки вказану папку вона не відкривала.

Таким чином, з показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 суд не вбачає належних та допустимих доказів факту придбання відповідачем у позивачів пиломатеріалів, їхню вартістю та боргові зобовязання, оскільки очевидцями укладення будь якого договору не були та про існування жодного між ними правочину їм не відомо.

Тобто, суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки їх пояснення не підтверджують і не спростовують факт вчинення правочину між сторонами.

Варто також зазначити, що окрім поданого документу, без дати, на якому зазначено кількість пиломатеріалів та суми із зазначення фрази «борг» та записом телефонної розмови між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , позивачами на підтвердження укладення між сторонами будь якого договору позики та будь якого договору купівлі - продажу, тощо не надано жодного доказу. Відповідач ОСОБА_3 в свою чергу не заперечує факт написання вказаного документа власноручно, але категорично заявляє, що придбала у позивачів потрібну їй кількість пиломатеріалів, за що оплатила 900 доларів США, забирати усі інші пиломатеріали не зобов`язувалась.

Зважаючи на вказане, суд відхиляє доводи, аргументи та надані позивачами докази на підтвердження укладення між сторонами письмового договору у формі розписки, адже вказані обставини не підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що суперечить статям 76-81 ЦПК України.

Крім того, поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Вказаний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року в справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18)

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі 2521,90 грн. та моральної шкоди у розмірі 2000 грн. кожному, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у їх задоволенні, оскільки вони є похідними від основної позовної вимоги про стягнення грошових коштів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, так як суд прийшов до висновку про відмову у позовних вимогах, судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача

Керуючись статтями 11, 202, 509, 526, 1046, 1047 ЦК України, статтями 12, 13, 76 - 82, 89, 259, 263, 265, 268, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних неналежним виконанням договору та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивачі:

ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , жителька . АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , жителька АДРЕСА_2 .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька