КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 761/11283/15-ц

18 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кулікової С.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Піхур О.В., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів та визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсним,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в розмірі 60 846,25 Євро, що за курсом НБУ станом на 21.01.2019 року становить 1 941 223,24 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 1218,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 1218,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 1218,00 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів та визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними - відмовлено.

Повний текст рішення суду складено 24 січня 2019 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 05 листопада 2020 року ОСОБА_1 надіслала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 .

Також надіслала заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, посилаючись на те, що він пропущений внаслідок виникнення обставин непереборної сили, тобто з причин, що не залежали від волі апелянта, а саме з причин вчинення дисциплінарного проступку адвокатом.

Перевіривши матеріали справи, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року, слід відмовити, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21 січня 2019 року Шевченківським районним судом міста Києва було ухвалено рішення у справі.

Повний текст рішення суду складено 24 січня 2019 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 надіслала 05 листопада 2020 року, тобто з пропуском строку встановленого ст.. 354 ЦПК України.

ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується апелянтом.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).

Разом з тим завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Процедура прийняття апеляційної скарги врегульована, зокрема положеннями статті 358 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Викладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, висловленим у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду вказувала на те, що строк пропущено внаслідок виникнення обставин непереборної сили, якими є вчинення адвокатом дисциплінарного проступку, що полягає в ненаданні достовірної інформації про хід виконання доручень ОСОБА_1 , приховуванні реальних підстав винесення судових рішень у даній справі, не наданні копій процесуальних документів після завершення розгляду справи в суді першої інстанції, а тому вона не була повідомлена про реальний стан речей.

Проте, апелянт не надала суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона взагалі обумовлювала з адвокатом умови та порядок подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в її інтересах.

Таким чином, визначені нею обставини пропуску строку на апеляційне оскарження є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, тому не можуть бути визнані такими, що виникли внаслідок непереборної сили.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а наведені обставини пропуску строку та надані докази не свідчать про пропуск нею строку на апеляційне оскарження рішення суду внаслідок виникнення обставин непереборної сили, тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст.358 ЦПК України,-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Піхур О.В., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів та визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсним - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції як така, що постановлена поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: