Провадження №2/359/1144/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

за участю секретаря судового засідання Гомоли О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю відповідача ОСОБА_3 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ квартири,

встановив:

1. Зміст доводів пред`явленого позову.

1.1. В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що в період часу з 23 серпня 2013 року до 1 серпня 2019 року він перебував в шлюбі з ОСОБА_3 18 листопада 2014 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на цей об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за відповідачем. Тому ОСОБА_1 просить суд здійснити поділ квартири АДРЕСА_1 та визнати за кожною стороною право власності на 1/2 частку в цьому об`єкті нерухомого майна.

2. Інформація про рух цивільної справи.

2.1. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 27 лютого 2020 року (а.с.29-30) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

2.2. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 22 червня 2020 року (а.с.58) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду, занесеною до протоколу судового засідання від 4 серпня 2020 року (а.с.61-62), було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про допит ОСОБА_3 в якості свідка.

3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

3.1. У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримують позов та наполягають на його задоволенні.

3.2. ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за особисті грошові кошти відповідача. Ця обставина свідчить про те, що вказана квартира є його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю сторін. Тому ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 просять суд відмовити у задоволенні пред`явленого позову.

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

4.1. 23 серпня 2013 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_5 шлюб, зареєстрований у ВДРАЦС Оболонського РУЮ у м. Києві, про що був складений відповідний актовий запис №1308. Після укладення шлюбу ОСОБА_5 було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ». Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 23 серпня 2013 року (а.с.6).

4.2. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дочка ОСОБА_7 . Це підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.8).

4.3. 18 листопада 2014 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 договір купівлі-продажу квартири (а.с.10-12), за яким вона придбала квартиру АДРЕСА_1 .

4.4. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 1 серпня 2019 року (а.с.7) шлюб між позивачем та ОСОБА_3 був розірваний.

4.5. Спірні правовідносини регулюються главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України.

5. Норми права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору.

5.1. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

5.2. Згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

5.3. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 31 серпня 2020 року у справі №501/33/17 (провадження №61-42св19), вказані вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/507/17 (провадження №14-32цс18).

5.4. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

5.5. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

5.6. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, досто-вірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

5.7. Згідно з ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

5.8. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

5.9. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

6.1. Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана в період часу, протягом якого ОСОБА_1 перебував у шлюбі з відповідачем. Ця обставина презюмує виникнення у позивача та ОСОБА_3 спільної сумісної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.

6.2. В матеріалах цивільної справи міститься виписка за договором (а.с.50), з якої вбачається, що 12 листопада 2014 року ОСОБА_3 зняла з депозитного рахунку грошові кошти в розмірі 140000 гривень. Водночас, зі змісту цієї ж виписки вбачається, що грошові кошти в розмірі 120000 гривень були покладені відповідачем на депозит 18 липня 2014 року, тобто в період часу, протягом якого ОСОБА_3 перебувала в шлюбі з позивачем. Ця обставина спростовує достовірність доводів відповідача та його представника ОСОБА_4 про те, що вказані грошові кошти належали особисто ОСОБА_3 , а не подружжю.

6.3. Зі змісту виписок за договорами (а.с.20, 48-49) вбачається, що 5 травня 2014 року ОСОБА_3 зняла з депозиту грошові кошти в розмірі 40012 гривень 53 копійок, а 12 травня 2014 року позивач зняв з депозиту грошові кошти в розмірі 59114 гривень 40 копійок. Однак в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що 18 липня 2014 року сторони поклали вказані грошові кошти на спільний депозит. Ця обставина свідчить про те, що наведені дві виписки за договорами взагалі є неналежними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України.

6.4. У судовому засіданні ОСОБА_3 , допитана в якості свідка, показала, що грошові кошти в розмірі 39000 гривень були подаровані її родичами. Водночас, передача грошових коштів у вказаному розмірі може підтверджуватись будь-якими доказами, крім показань свідка. Тому показання відповідача, допитаного в якості свідка, є недопустимим доказом в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України. Крім того, під час допиту ОСОБА_3 показала, що її родичі дарували грошові кошти в день весілля, тобто саме в інтересах сім`ї, а не відповідача.

6.5. Таким чином, ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 не подали достатніх належних та допустимих доказів на спростування презумпції виникнення у сторін права спільної сумісної власності на квартиру. Обставини, що можуть бути підставою для відступу від рівності часток в квартирі, не встановлені.

6.6. З огляду на це суд вважає, що в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, належить визнати за кожною стороною право власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_1 .

7. Розподіл судових витрат.

7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

7.2. Встановлено, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 1500 гривень 70 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.4). Пред`явлений ним позов задоволений в повному обсязі.

7.3. З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1500 гривень 70 копійок.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ квартири задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на іншу 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 1500 гривень 70 копійок.

Повний текст рішення суду складений 23 жовтня 2020 року..

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець