КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів: Гуля В.В., Суханової Є.М. із участю секретаря Потоцької О.О., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Шевченківського районного суду

м. Києва від 22 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича, ОСОБА_2 , треті особи: Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтана Золтановича про скасування рішення, про державну реєстрацію права власності та витребування майна,

В С Т А Н О В И В :

17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича, ОСОБА_2 , треті особи: Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та витребування майна.

У подальшому, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року замінено відповідача у справі з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Альфа-Банк» ( а.с. 247 т. 1 ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 серпня 2008 року між

ОСОБА_3 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-КN, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит частинами - транш, зі сплатою 15 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному у додатку №1 до цього договору, в межах максимального ліміту до 100 000 доларів США.

Цього ж дня, між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір №007/710472-ІО від 22 серпня 2008 року, згідно якого позивач є майновим поручителем ОСОБА_3 за договором невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-KN, що укладено 22 серпня 2008 року, та передала в іпотеку квартиру

АДРЕСА_1 .

Позивач не знала та не могла знати про будь-які порушення умов кредитного договору позичальником ОСОБА_3 та дізналась про невиконання зобов`язання останньою лише із вимоги нотаріуса про намір на стягнення предмету іпотеки.

13 червня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Сорокою В.М. зареєстровано право власності на спірну квартиру за AT «Укрсоцбанк».

Цього ж дня, державним реєстратором перенесено усі записи, які були наявні в реєстрах на квартиру, в тому числі й діюче обтяження про заборону відчуження нерухомого майна від 08 листопада 2004 року.

25 липня 2019 p. AT «Укрсоцбанк» здійснив відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №1635 від 25 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З.

Позивач вважає дії та рішення державного реєстратора та приватного нотаріуса незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Як вказує позивач, державним реєстратором змінено власника спірної квартири з грубим порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», адже спірна квартира прямо підпадає під дію мораторію.

Крім того, іпотекодержатель оформив право власності на квартиру за собою без проведення оцінки нерухомого майна, оскільки позивача не повідомляли про її проведення.

При цьому, відчуження відбулось при наявній забороні на вчинення таких дій та разом із зареєстрованими особами у квартирі, в тому числі неповнолітньою особою.

У той же час, приватний нотаріус посвідчив правочин з купівлі-продажу нерухомого майна та здійснив реєстраційні дії шляхом внесення запису про нового власника в порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про нотаріат» при наявній забороні на відчуження та без дозволу органу опіки та піклування на вчинення такого правочину.

Як наслідок, ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності спірну квартиру без достатніх правових підстав.

Тому, позивач просила суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки В.М. від 19 червня 2019 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк»; витребувати на користь ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 кв. АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинене державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича за індексним номером 47413047 від 19 червня 2019 року, а саме про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», номер запису про право власності 32054961.

Витребувано із володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державним реєстратором Сорокою В.М. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк» до завершення

30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя від 10 травня 2019 року.

Вимога отримана позичальником 15 травня 2019 року, іпотекодавцем - 16 травня 2019 року, а державна реєстрація здійснена 13 червня 2019 року.

Крім того, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на час проведення державної реєстрації існувала відповідна заборона, номер запису про обтяження 32054999 від 08 листопада 2004 року, що зареєстрована Першою Київською державною нотаріальною конторою.

За умовами ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

У той же час, відповідного дослідження про визначення вартості квартири на момент державної реєстрації права власності за банком проведено не було.

Таким чином, оскільки державна реєстрація права власності на квартиру була здійснена з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність скасування даного рішення, а саме: державної реєстрації права власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

ОСОБА_2 придбала квартиру не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися, адже реєстрація права власності за АТ «Укрсоцбанк» була здійснена з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127.

Крім того, посвідчення договору купівлі-продажу, за яким

ОСОБА_2 набула право власності на квартиру, здійснювалось з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 №296/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, адже нотаріусом не було встановлено дійсної інформації про зареєстровану неповнолітню особу у квартирі та наявну заборону на відчуження останньої.

Сукупність вказаних обставин зумовлює необхідність витребування на користь ОСОБА_1 з володіння ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Альфа-Банк» звернулось до суду із апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 22 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-КN ( а.с. 194-197 т. 1 ).

За умовами правочину, кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено в додатку №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною ( там же ).

22 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №007/710472-ІО, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богачовою С.В. та зареєстровано в реєстрі за №3650 ( а.с. 191-192 т. 1 ).

За умовами договору іпотеки, ОСОБА_1 є майновим поручителем ОСОБА_3 за договором невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-КN від 22 серпня 2008 року.

Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за основним зобов`язанням, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, наступне нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 .

Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 14 квітня 1995 року Авіаційним науково-технічним комплексом «Антонов», згідно з розпорядженням ( наказом ) від 14 квітня 1995 року за №397, зареєстрованим відповідно до реєстраційного напису, на правовстановлюючому документі, вчиненого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 18 квітня 1995 року за реєстровим №7011 ( п. 1.1. договору іпотеки ).

Статтею 4 договору іпотеки закріплено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація.

Так, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» ( там же ).

10 травня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» надіслало ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повідомлення про те, що банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», у разі несплати боргу за кредитним договором, розмір якого станом на 10 травня 2019 року становить 180 094,71 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 10 травня 2019 року складає 4 727 405,09 грн ( а.с. 5-6 т. 2 ).

ОСОБА_3 дане повідомлення отримала 15 травня 2019 року, а ОСОБА_1 - 16 травня 2019 року ( а.с. 7, 8 т. 2 ).

При цьому, 13 червня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Сорокою В.М. на підставі іпотечного договору №3650 від 22 серпня 2008 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В. та повідомлення AT «Укрсоцбанк» №29-05/19 від 10 травня 2019 року зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 за AT «Укрсоцбанк», про що в державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис №32054961 ( а.с. 19 т. 1 ).

Таким чином, державним реєстратором Сорокою В.М. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк» до завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотеко держателя, без проведення оцінки вартості майна.

Крім того, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на час проведення державної реєстрації існувала відповідна заборона, номер запису про обтяження 32054999 від 08 листопада 2004 року, що зареєстрована Першою Київською державною нотаріальною конторою ( а.с. 20-21 т. 1 ).

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, місцевий суд дійшов правильних висновків про те, що державна реєстрація права власності на квартиру була здійснена з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою №1127 КМУ від 25 грудня 2015 року, а тому обґрунтовано задовольнив позовну вимогу щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

25 липня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким продавець передав у власність,

а покупець прийняв у власність квартиру

АДРЕСА_1 і сплатив за неї ціну, визначену договором.

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З та зареєстровано в реєстрі №1635

( а.с. 158-159 т. 1 ).

Відповідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщення за адресою:

АДРЕСА_3 , зареєстровані за вказаною адресою особи відсутні ( а.с. 206 т. 1 ).

Згідно інформаційних довідок №175205629 та №175205794 від 25 липня 2019 року, відомості про заборону відчуження квартири у відповідному реєстрі відсутні ( а.с. 213-214 т. 1 ).

У той же час, згідно довідки Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 03 вересня 2019 року №109-109/ОПП/П-1927, з 11 грудня 1986 року у квартирі

АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 , з 15 грудня 2015 року зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5

( а.с. 43 т. 1 ).

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1

( а.с. 42 т. 1 ) та на час посвідчення договору купівлі-продажу був неповнолітнім.

Між тим, хоча і нотаріусом Русанюком З.З. вчинялися дії з метою встановлення зареєстрованих осіб у спірній квартирі та перевірки інформації щодо заборони відчуження майна, проте, такі дані встановлені не були.

Натомість, заборона на відчуження квартири АДРЕСА_4 , що зареєстрована Першою Київською державною нотаріальною конторою, на час посвідчення договору купівлі-продажу була чинною.

Крім того, у квартирі був зареєстрований неповнолітній ОСОБА_5 .

Таким чином, оскільки реєстрація права власності за АТ «Укрсоцбанк» була здійснена з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127, то ОСОБА_2 придбала квартиру у особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

Крім того, посвідчення договору купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 набула право власності на квартиру, здійснювалось з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, адже нотаріусом не було встановлено дійсної інформації про зареєстровану неповнолітню особу у квартирі та наявну заборону на відчуження останньої.

Суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції про те, що сукупність вказаних обставин зумовлює необхідність витребування на користь ОСОБА_1 з володіння ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, і з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 16, 319, 388 ЦК України, ст.ст. 15, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 55 Закон України «Про нотаріат», ст. 37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив законне та обґрунтоване рішення щодо задоволення позовних вимог.

А тому, доводи АТ «Альфа-Банк» про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст 1, 3, 7, 35, 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з точки зору апеляційного суду та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги і, в даному випадку, не є правовою підставою для задоволення вимог, заявлених до суду другої інстанції.

Твердження апелянта про вчинення нотаріусом перевірки зареєстрованих осіб та відсутність на момент державної реєстрації зареєстрованих неповнолітніх осіб у вказаній квартирі спростовуються довідкою про реєстрацію місця проживання №41909574 від 07 серпня 2019 року ( а.с. 41, 43 т. 1 ).

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема про те, що на час проведення державної реєстрації не існувало заборони щодо нерухомого майна спростовуються наявними в матеріалах справи доказами ( а.с. 20-21 т. 1 ).

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича, ОСОБА_2 , треті особи: Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтана Золтановича про скасування рішення, про державну реєстрацію права власності та витребування майна - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Є.М. Суханова