У Х В А Л А

18 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 607/14139/20

провадження № 61-16213ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Качурем Семеном Васильовичем, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Тернопільської міської ради про визнання недійсними та скасування рішень ради, скасування державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про визнання недійсними та скасування рішень Тернопільської міської ради (далі - рада) та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Позов обгрунтований тим, що відповідач порушив її права на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовувалась нею та її родичами із 1950-х років. Під час оформлення правоустановлюючих документів на цю земельну ділянку у 2019 року вона дізналась, що рішенням Тернопільської міської ради цю земельну ділянку надано ОСОБА_1 .

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, просила накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:009:0087, площа 0,0701 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_1 розпоряджатись цією земельною ділянкою шляхом заборони виконання будь-яких будівельних робіт, в тому числі знесення огорожі.

В обгрунтування необхідності забезпечення позову зазначила, що ОСОБА_1 , який є власником спірної земельної ділянки, може відчужити її на користь інших осіб для ухилення від виконання рішення суду. Вважає, що невжиття заходів забезпечення у цій справі може утруднити або унеможливити виконання рішення суду надалі.

Позивач просила врахувати ту обставину, що значна частина земельної ділянки нею огорожена і використовується під сад та город. Однак, цільове призначення спірної земельної ділянки відповідача - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що надає відповідачу можливість вільно розпоряджатись цією земельною ділянкою за цільовим призначенням та розпочати будівельні роботи, що призведе до втрати можливості використання спірної земельної ділянки за призначенням, яке існувало до порушеного права.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 27 серпня 2020 року, залишену без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року, заяву про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено відчуження земельної ділянки кадастровий номер:01:009:0087, площа 0,0701 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 виконання будь-яких будівельних робіт, в тому числі знесення огорожі на земельній ділянці, кадастровий номер :01:009:0087, площа 0,0701 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Постановивши ухвалу про забезпечення позову, суд виходив із достатності наведених позивачем доказів та обґрунтування заявлених вимог щодо забезпечення позову, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позову, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому суд визнав за можливе вжити заходів забезпечення у спосіб заборони вчиняти певні дії.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Качур С. В., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанції не з`ясували всі обставини у справі та зробили передчасний висновок щодо необхідності у заходах забезпечення позову, у результаті чого порушені норми процесуального права. ОСОБА_1 не вчиняв дій, які б свідчили про те, що він може відчужити чи проводити на земельній ділянці, отриманій у власність, будівельні роботи.

Заява про забезпечення позову не відповідає вимогам, визначеним у пунктах 3-6 частини першої статті 151 ЦПК України. Позивач належним чином не обгрунтував необхідності забезпечення позову, до заяви про забезпечення позову не додано доказів, що порушують її право на користування спірною земельною ділянкою.

Заявник вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що між сторонами існує спір щодо земельної ділянки, яка належить на праві власності відповідачу, тому на підставі частини десятої статті 153 ЦПК України повинен був повернути її заявнику.

Суди, під час ухвалення оскаржуваних судових рішень, порушили принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Крім того, заявник вважає, що застосований судом захід забезпечення позову є втручанням суду у його право на мирне та вільне володіння, користування і розпорядження своєю власністю, затверджене статтею 41 Конституції України.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Судами встановлено, що між сторонами дійсно виник спір стосовно об`єкта нерухомості - спірної земельної ділянки, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясовано обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просила застосувати ОСОБА_2 , позовним вимогам.

Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, конкретний захід забезпечення позову повинен бути співмірним з позовними вимогами, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Верховний Суд зазначає, що предметом позову є визнання недійсними та скасування рішень ради щодо спірної земельної ділянки, кадастровий номер - :01:009:0087, площа - 0,0701 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку.

Через ризик відчуження земельної ділянки на користь третіх осіб та будівництва, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову. Те, що позивач користується спірною земельною ділянкою, а відповідач зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку та ще не вчинив дії, що могли б підтвердити намір відчужити її, не спростовують висновки судів про наявність у відповідача, як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись нею, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував суд першої інстанції є співмірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки земельна ділянка залишається в його володінні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

Отже, суди першої та апеляційної інстанції, ухваливши судові рішення, правильно виходили із того, що відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України підставою для забезпечення позову є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також з огляду на те, що невжиття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховуючи можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивача в разі встановлення неправомірних дій відповідача, дійшов до правильного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру.

Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що між сторонами у справі виник спір, а також, що заявлені вимоги про забезпечення позову співмірні із заявленими позовними вимогами.

З огляду на те, що доводи та аргументи, наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не дають підстав для висновків про незаконність оскаржуваних судових рішень, тому правильне застосовування судом першої та апеляційної інстанції процесуальних норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 149, 150, 151, 153, 158, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення за договором купівлі-продажу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко