Постанова

Іменем України

19 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 362/4030/16-ц

провадження № 61-9685св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Світанок»,

третя особа - Васильківська районна державна адміністрація Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2018 року в складі судді Кравченко Л. М. та постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року в складі суддів: Ратнікової В. М., Левенця Б. Б., Борисової О. В.,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом доПриватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» (далі - ПСП «Агрофірма «Світанок»), третя особа - Васильківська районна державна адміністрація Київської області, про визнання недійсної державної реєстрації договору оренди земельної ділянки та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він після закінчення терміну дії договору оренди земельної частки (паю) від 17 березня 2000 року, у 2010 році уклав договір оренди земельної ділянки, площею 2,7717 га, з кадастровим номером 0:03:001:0007, на термін 10 років з Сільськогосподарським Товариством з обмеженою відповідальністю «Пологівське» (далі - СТОВ «Пологівське»). Через деякий час йому стало відомо, що належною йому земельною ділянкою користується ПСП «Агрофірма «Світанок». На його звернення до відповідача, останній повідомив, що 02 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Пологівське» укладений договір оренди земельної ділянки та підписано акт прийому-передачі земельної ділянки. Згідно з відомостями із Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, сформованого 19 червня 2015 року орендарем земельної ділянки з кадастровим номером 0:03:001:0007 є ПСП «Агрофірма «Світанок».

Як зазначав позивач, земельна ділянка від СТОВ «Пологівське» до ПСП «Агрофірма «Світанок» ним не передавалася, підпис на договорі від 2012 року та акті про передачу земельної ділянки йому не належить.

Посилаючись на те, що договору оренди земельної ділянки з ПСП «Агрофірма «Світанок» він не укладав, підписів на договорі та акті передачі земельної ділянки в оренду не проставляв, у суборенду від СТОВ «Пологівське» до ПСП «Агрофірма «Світанок» земельна ділянка не передавалася, позивач на підставі статей 203, 215, 228, 387 ЦК України, просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 02 лютого 2012 року, укладений між ним та СТОВ «Пологівське» на оренду земельної ділянки площею 2,7747 га, кадастровий номер земельної ділянки: :03:001:0007, цільове призначення: 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрований в Управлінні Держземагенства у Васильківському районі, Київської області на термін 10 років, за яким він передав в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пологівської сільської ради Васильківського району Київської області, згідно з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РІ № орендарю СТОВ «Пологівське», в особі директора товариства ОСОБА_2 , юридична адреса: Київська область, Васильківський район, с. Пологи, вул. Білоцерківська, 12; визнати недійсною державну реєстрацію вище вказаного договору оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 39401132, дата формування 19 червня 2015 року; час формування 16:51:22, кадастровий номер :03:001:0007, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею: 2,7747 га, строк дії: 10 років, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 10112972, про право оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 орендарем: ПСП «Агрофірма «Світанок», ; витребувати з незаконного володіння та користування у ПСП «Агрофірма «Світанок» земельну ділянку, площею 2,7747 га, кадастровий номер :03:001:0007, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису про інше речове право: 10112972, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22237793 від 19 червня 2015 року, реєстраційний номер об`єкта та нерухомого майна 14, належну ОСОБА_1

19 вересня 2017 року позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, а саме виключення з позовної заяви вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 02 лютого 2012 року, укладеного між ним та СТОВ «Пологівське» про оренду земельної ділянки, посилаючись на те, що такого договору не існує. Вказана заява розглянута судом в судовому засіданні 24 листопада 2017 року та протокольною ухвалою прийнято відмову позивача від частини позовних вимог.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2017 року за клопотанням позивача залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Васильківську районну державну адміністрацію Київської області, замість третьої особи - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що стороною позивача не заявлялося клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, а тому факт непідписання саме ОСОБА_1 спірних договору та акту належними і допустимими доказами не доведено. За таких обставин, твердження позивача про фіктивність договору не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Судом не встановлено підстав для скасування державної реєстрації прав, так само і скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Відповідач володіє спірною земельною ділянкою на підставі укладеного договору оренди земельної ділянки, який недійсним у судовому порядку не визнавався, тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача про витребування спірної земельної ділянки на підставі статті 387 ЦК України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем заявлялося клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, яке задоволено ухвалою суду, а тому суд безпідставно послався у рішенні на те, що клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявлялося, є не спроможними, оскільки такі доводи не спростовують висновків суду про необґрунтованість позовних вимог. Вказане клопотання заявлялося стороною позивача до зменшення позовних вимог, експертиза не була проведена через відсутність оригіналу договору оренди та акту прийому-передачі і справа була повернута до суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про відмову у задоволенні позову, необ`єктивно і упереджено вирішили спір. Суди дійшли необґрунтованого висновку про те, що між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини за договором оренди землі, оскільки такий договір між сторонами не укладався, копії договору оренди землі у матеріалах справи відсутні, стороною відповідача договір не надавався. Суд першої інстанції безпідставно вказав, що клопотання про проведення почеркознавчої експертизи підпису стороною позивача не заявлялося, що спростовується матеріалами справи, позивач таке клопотання заявляв та ухвалою суду воно задоволено. Суди не надали належної оцінки показам позивача. Обставини справи судами встановлені на підставі недостовірних доказів. Суди не врахували покази скаржника, допитаного як свідка. ПСП «Агрофірма «Світанок» як правонаступник СТОВ «Пологівське» не мала права реєструвати попередній договір оренди на своє ім`я.

Доводи інших учасників справи

У вересні 2019 року ПСП «Агрофірма «Світанок» подало відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи.

У відзиві на касаційну скаргу ПСП «Агрофірма «Світанок» просило відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі. Витребувано справу із суду першої інстанції.

У серпні 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 17 березня 2000 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Пологівське» укладений договір оренди земельної ділянки, площею 2,7717 га, кадастровий номер :03:001:0007, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

02 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Пологівське» укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництв, яка знаходиться на території Пологівської сільської ради Васильківського району Київської області. В оренду передається земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пологівської сільської ради Васильківського району Київської області, згідно з державного акту на право власності на земельну ділянку серії РІ № , загальною площею 2,77 га, у тому числі: рілля 2,77 га, кадастровий номер :03:001:0007 (п. 2 договору оренди землі). Договір укладено на 10 років (п. 8 договору оренди землі). Договір оренди землі від 02 лютого 2012 року зареєстровано 19 червня 2015 року приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Бобковою І. Ю., рішення від 19 червня 2015 року № 22237793.

Вказана земельна ділянка передана ОСОБА_1 (орендодавцем) СТОВ «Пологівське» (орендарю) за актом прийомки-передачі землі в оренду від 02 лютого 2012 року, який підписаний сторонами договору оренди.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, правонаступником Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пологівське» з 30 грудня 2013 року є Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Світанок».

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень договір оренди землі від 02 лютого 2012 року зареєстровано 19 червня 2015 року приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Бобковою І. Ю.

Позивачем у даній справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки від 02 лютого 2012 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 39401132, дата формування 19 червня 2015 року, здійснена незаконно.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до положень статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав (стаття 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Судами установлено, що ОСОБА_1 особисто передав в оренду спірну земельну ділянку СТОВ «Пологівське», правонаступником якого є ПСП «Агрофірма «Світанок».

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція полягає в тому, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, якщо презумпція правомірності договору не спростована, всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Положення вказаної статті передбачають, що підставою для звернення з позовом про витребування майна є саме незаконність володіння та відсутність правових підстав володіння особою майном.

Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач особисто не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які посилався під час звернення до суду із даним позовом.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Судами за наслідками оцінки наданих сторонами доказів встановлено, що спірний договір оренди належної ОСОБА_1 на праві власності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пологівської сільської ради Васильківського району Київської області, загальною площею 2,77 га, кадастровий номер :03:001:0007, від 02 лютого 2012 року був укладений між власником ділянки ОСОБА_1 та СТОВ «Пологівське», є чинним, що не спростовано в установленому законом порядку.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що 02 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Пологівське», правонаступником якого є відповідач, укладений договір оренди землі, відповідач як орендар земельної ділянки 19 червня 2015 року звернувся до державного реєстратора та зареєстрував своє право оренди земельної ділянки, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень, оскільки позивачем не доведено належним та допустимими доказами того, що він не укладав договору оренди землі з відповідачем.

Враховуючи те, що позивачем не доведено факт незаконного без відповідної правої підстави володіння відповідачем спірної земельної ділянки, тоді як судами встановлено, що відповідач володіє цією земельною ділянкою на підставі укладеного договору оренди землі, який на момент розгляду справи є дійсним, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із відсутності правових підстав для задоволення вимоги позивача про витребування земельної ділянки у відповідача.

Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості оскарженого рішення спростовуються змістом спірного договору оренди, даними щодо правонаступництва ПСП «Агрофірма «Світанок» від СТОВ «Пологівське», дослідженими судами матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції в даній справі.

Доводи касаційної скарги про те, що договору оренди земельної ділянки із ПСП «Агрофірма «Світанок» позивач не укладав, а тому агрофірма не мала права здійснювати державну реєстрації договору оренди землі від 02 лютого 2012 року, що посвідчує право користування земельною ділянкою, є неспроможними, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено і позивачем не спростовано, що ПСП «Агрофірма «Світанок» отримало право оренди земельною ділянкою за договором оренди землі від 02 лютого 2012 року, як правонаступник СТОВ «Пологівське», а не на підставі окремого, укладеного між ним та позивачем договору оренди земельної ділянки.

Доводи позивача про те, що ним заявлялося клопотання про проведення почеркознавчої експертизи підпису від імені ОСОБА_1 на договорі від 02 лютого2012 року, яке було задоволено ухвалою суду від 12 січня 2017 року, а тому районний суд безпідставно послався у рішенні, що клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявлялося, колегія апеляційного суду обґрунтовано відхилила. Апеляційний суд із наведенням відповідних мотивів зазначив, що такі доводи не спростовують висновків суду про необґрунтованість позовних вимог. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи заявлялось представником позивача в судовому засіданні 30 листопада 2016 року, до зменшення позивачем позовних вимог, і було задоволено судом першої інстанції, який ухвалою від 30 листопада 2016 року призначив у справі судову почеркознавчу експертизу підпису ОСОБА_1 на договорі оренди землі від 02 лютого 2012 року. Вказана експертиза експертами не була проведена через відсутність оригіналу договору оренди та акту прийому-передачі і справа була повернута до суду. 19 вересня 2017 року позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, а саме виключення з позову вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 02 лютого 2012 року, укладеного між ним та СТОВ «Пологівське» про оренду земельної ділянки. Згодом позивач та його представник посилались на те, що вказаний договір є фіктивним, так як не підписувався позивачем. Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини, суду не надали. В судовому засіданні 26 грудня 2018 року представником відповідача було надано суду для огляду оригінал договору оренди земельної ділянки від 02 лютого 2012 року та акт прийому - передачі земельної ділянки. Позивач та його представник оглянули вказані оригінали документи, пояснили, що ОСОБА_1 їх не підписував і вони є підробкою, однак будь-яких клопотань щодо цього до суду не подавали, хоча мали таку можливість, тобто не скористалися наданими їм законними правами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не враховано пояснення скаржника, допитаного як свідка, не містять підстав для скасування ухвалених рішень, оскільки відповідні пояснення оцінені в сукупності з іншими доказами, серед яких є укладений позивачем із попередником відповідача договір оренди землі, чинність якого станом на момент розгляду справи сторонами не спростована.

Доводи касаційної скарги про те, що ПСП «Агрофірма «Світанок» як правонаступник СТОВ «Пологівське» не мала права реєструвати попередній договір оренди на своє ім`я не підтверджений посиланням на відповідні положення закону або докази, що не враховані судами попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги не узгоджуються із дослідженими судами попередніх інстанцій матеріалами справи, які не містять належних та допустимих доказів, які беззаперечно підтверджували б обставини, якими обґрунтовано вимоги позивача.

Згідно вимог частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Доводи касаційної скарги є аналогічними аргументам апеляційної скарги, які суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 401, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

Є. В. Петров