Справа № 316/393/20
Провадження № 2/316/457/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2020 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Куценко О.М.

за участю секретаря судового засідання Рябуха О.В.

розглянувши в порядку загального позовного, у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Енергодара Запорізької області цивільну справу №316/393/20 за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» в особі Енергодарської філії, в інтересах якого діє адвокат Галька Назар Олександрович до ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Камисов Андрій Якович про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

20.02.2020 р. Приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» в особі Енергодарської філії (далі - позивач, ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» в особі Енергодарської філії), в особі свого представника за письмовою довіреністю (а.с.24) та ордером (а.с.25) - адвоката Галька Назара Олександровича (далі - представник позивача, Галька Н.О.) звернулося до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), у якому зазначає, що відповідач знаходився у трудових відносинах з позивачем на підставі наказу №96к від 25.06.1987 р. на посаді ст.інженера по організації праці та на підставі наказу №39к від 10.04.2000 р. відповідача було звільнено з посади з 15.05.2000 р. ВАТ «Енергодарським МППЗТ», яке на теперішній час ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» Енергодарська філія, було надано ОСОБА_1 грошову поворотну фінансову допомогу (позику) на суму 69994,09 грн. (далі - позика). Взяті на себе зобов`язання за поворотною фінансовою допомогою (позикою) відповідач не виконала, запозичені кошти не повернула, на неодноразові звернення не реагує. 20.12.2018 р. позивачем було направлено відповідачу вимогу-заяву про повернення коштів, яку відповідачем було отримано 24.12.2018 р., проте жодних дій з повернення позики в обумовлений термін не вчинила.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» в особі Енергодарської філії грошові кошти в сумі 69994,09 грн. (а.с.2-4).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 25.02.2020 р. було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.30).

02.04.2020 р. відповідачем ОСОБА_1 в особі представника за письмовим договором про надання професійної правничої допомоги та ордером (а.с.39, 40) - адвоката Камисова Андрія Яковича, було надано до суду письмовий відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнає у повному обсязі, у тому числі і отримання суми позики та вказує і на відсутність доказів отримання відповідачем від позивача грошової поворотної фінансової допомоги (позики), як то розписки відповідача або іншого документу, витягу із бухгалтерського обліку у відповідності до національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», чи будь-яких письмових документів про укладання договору позики, а відповідно і доказів виникнення боргових зобов`язань. Посилання сторони позивача про стягнення матеріальної шкоди вважає безпідставними та такими що не відповідають змісту позову. Просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с.35-38). Крім того, 13.05.2020 р. стороною відповідача було надано до суду письмову заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, в якій, зазначає також на те, що з позову вбачається, що позивач вимагає стягнути з відповідача матеріальної шкоди заподіяної під час виконання відповідачем свої трудових обов`язків, у зв`язку з чим, в такому разі діють положення ч.ч.3, 4 ст.233 КЗпПУ, якими передбачено строк в один рік для звернення до суду. В разі якщо брати до уваги зміст позову в якому зазначається на договір поворотної фінансової допомоги (позики), то застосуванню щодо строку позовної давності підлягають положення статтей 256-268 ЦК України. При цьому, представник позивача вказує і на відсутність доказів як спричинення відповідачем шкоди позивачу так і отримання відповідачем від позивача поворотної фінансової допомоги (позики) і укладання відповідного договору між позивачем та відповідачем (а.с.42-46).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.08.2020 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.56).

В судове засідання, для розгляду справи по суті, представник позивача ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» в особі Енергодарської філії - не з`явився, поважності причин неявки суд не повідомив (ч.3 ст.131 ЦПК України), будь-яких заяв або клопотань до суду не надав, про дату час та місце розгляду справи судом, представник позивача: адвокат Галька Н.О. повідомлений належним чином, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.57).

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача за письмовим договором про надання професійної правничої допомоги та ордером (а.с.39, 40) - адвокат Камисов Андрій Якович, в судове засідання не з`явились. Представником відповідача адвокатом Камисовим А.Я. було надано до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності відповідача на його представника, в задоволенні позовних вимог просить відмовити (а.с.62-63), надавши також свої заперечення проти позову у письмових «судові дебати» (а.с.64-71).

Враховуючи відсутність підстав для відкладення слухання справи визначених ч.2 ст.233 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд у відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статті 81 ЦПК України передбачено, що Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.83 ЦПК України, сторони повинні надати суду докази.

Зі змісту позову вбачається, що позивач ставить питання про стягнення з відповідача на користь позивача грошової поворотної фінансової допомоги (позики) на суму 69994,09 грн., наданої ВАТ «Енергодарське МППЗТ» правонаступником якого є ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» Енергодарська філія (позивач по справі), яка, на думку сторони позивача не була повернута на користь позивача, що також підтверджується і наданою до матеріалів позову письмовою вимогою до відповідача про повернення боргу від 18.12.2018 р. №2876/18 (а.с.7). Зазначене свідчить на те, що предметом даного позову є саме фінансові зобов`язання у відповідача перед позивачем, які, як вважає представник позивача, виникли на підставі грошової поворотної фінансової допомоги (позики), а ні стягнення матеріальної шкоди, у зв`язку з чим, суд погоджується з посиланням сторони відповідача з цього приводу.

Разом з тим, вирішуючи питання, щодо наявності у відповідача перед позивачем фінансових зобов`язань, слід зазначити наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем у період з 25.06.1987 р. до 15.05.2000 р., що підтверджується відповідними наказами №96к від 25.06.1987 р. (а.с.5) та наказом № 39к від 10.04.2000 р. (а.с.6).

Позивач, не вказуючи у позовній заяві конкретної дати виникнення, зазначає на те, що відповідач взяла на себе зобов`язання за поворотною фінансовою допомогою (позикою), які не виконує.

При цьому, в абзаці першому вказаної вище вимоги про повернення боргу від 18.12.2018 р. №2876/18 зазначено на те, що між ВАТ «Енергодарське МППЗТ» на сьогоднішній день - ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та ОСОБА_1 01.11.1992 р. було укладеного договір поворотної фінансової допомоги (позики) на суму 69994,09 грн.

Слід зазначити, що у період перебування відповідача у трудових відносинах з позивачем, діяв Цивільний кодекс Української РСР, із відповідними змінами та доповненнями (далі - ЦК УРСР).

Положеннями статті 4 ЦК УРСР, в редакціях від 18.06.1963 р. по 20.10.2004 р., визначено цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків.

Положеннями статтей 41-43 ЦК УРСР, у вказаних редакціях, визначалось, що угодами є дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. У випадках, коли угоди між організаціями або між організацією і громадянином укладаються в усній формі, організація, яка оплатила товари або послуги, повинна одержати від другої сторони письмовий документ, що стверджує одержання грошей і підстави їх одержання.

Відповідно до ст.ст.161, 165 ЦК УРСР, у вказаних редакціях, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Якщо строк виконання зобов`язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання у будь-який час.

Статтею 374 ЦК УРСР, в редакції від 20.05.1985 р. по 20.10.2004 р. визначалось, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Відповідно до статті 375 ЦК УРСР, договір позики на суму понад п`ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі.

Указом Президента України №762/96 від 25.08.1996 р. «Про грошову реформу в Україні», з 02.09.1996 р. були введені в обіг банкноти Національного банку України у гривні та монети, у зв`язку з чим, наказом Національного банком України 26.08.1996 р. №71 були затверджені «Правила встановлення платіжності гривні та монет».

З зазначених положень ст.375 ЦК України, Указа Президента України №762/96 від 25.08.1996 р. та наказу Національного банком України 26.08.1996 р. №71, вбачається, що відповідачу по справі не могла бути надана позика 01.11.1992 р., як зазначено у вимозі про повернення боргу від 18.12.2018 р. №2876/18, у гривнях в розмірі 69994,09 грн., оскільки банкноти у гривнях було введено в обіг лише з 02.09.1996 р.

Слід зазначити, що додані стороною позивача до матеріалів позову такі документи як: Відомість про заборгованість за кредит працівників підприємства на 01.11.2004 р. (а.с.10-10зворот), прибуткові касові ордери (а.с.11-15) - не доводять наявності зобов`язань у відповідача перед позивачем які виникли, як зазначено у вимозі про повернення боргу від 18.12.2018 р. №2876/18 - 01.11.1992 р.

Вказані прибуткові касові ордери датовані 2001 р. (а.с.11, 14), 2002 р. (а.с.12,13, 15) містять посилання на погашення позики (кредиту), про те не містять даних дати отримання позики чи кредиту, підстав отримання відповідачем у кредит чи позику сум які повернуті цими прибутковими касовими ордерами, у тому числі і що вони виникли 01.11.1992 р., крім того, ці прибуткові касові ордери містять і різні номери кореспондуючих рахунків. Наявності доказів (письмового документу) які б свідчили про отримання відповідачем 01.11.1992 р., чи то на час перебування у трудових відносинах з позивачем - до 15.05.2000 р. (включно) у позику грошових коштів в розмірі 69994,09 грн., як то і укладання договорі між позивачем та відповідачем щодо надання у борг грошових коштів у зазначений період, у тому числі за позикою, суду надано не було, при цьому таке отримання заперечується стороною відповідача.

Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р., який набрав чинності з 01.01.2004 р. (далі - ЦК України), в редакції чинній з дати набрання ним чинності і на дату розгляду справи судом, визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини .

Відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України, в редакції до 03.09.2015 р., правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Крім того, слід зазначити, що визначення поняттю фінансова допомога надана на поворотній основі, було надано у підпункті 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 р., відповідно до якого, поворотною фінансовою допомогою визначається сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Слід зазначити, що надані до матеріалів справи «Відомість про заборгованість за кредит працівників підприємства станом на 01.11.2004 р.» (а.с.10-10зворот), прибуткові касові ордери (а.с.11-15), не підтверджують як отримання відповідачем грошових коштів які заявляють позивачем до стягнення з відповідача, так і дати їх отримання, у тому числі і 01.11.1992 р., враховуючи також і те, що як встановлено вище у 1992 р. позивач не мав можливості надати грошові кошти позивачу у гривні, оскільки вони були введені в дію лише у 1996 р.. Крім того, зазначені документи не відповідають «Положенню (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.03.1999 р. №87, у тому числі із змінами в редакції чинній на 01.11.2004 р. та положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», який набрав чинності 01.01.2000 р. Наявності доказів (первинних документів), які б відображали здійснення позивачем господарської операції, як то і документів фінансової звітності, які б містили дані про рух коштів на підприємстві, у вигляді їх передачі на користь позивача, у розмірі який заявляється позивачем до стягнення, суду надано не було, а судом таких доказів не встановлено.

Матеріали справи не містять доказів, які б у своїй сукупності, беззаперечно, доводили як передачу так і отримання відповідачем у позику грошових коштів позивача у розмірі який заявляється позивачем до стягнення, дати їх отримання, а отже і обов`язку у відповідача щодо їх повернення на користь позивача.

Підстав звільнення від доказування (ст.82 ЦПК України) - судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду з позовом в розмірі 2102 грн. (а.с.1). Наявності інших судових витрат судом не встановлено.

Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, сплачена позивачем сума судового збору розподілу не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 43, 76-82, 83, 89, 95, 128, 130, 131, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» в особі Енергодарської філії, в інтересах якого діє адвокат Галька Назар Олександрович до ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Камисов Андрій Якович про стягнення коштів - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. О. Куценко