Номер провадження: 22-ц/813/407/20
Головуючий у першій інстанції Погрібний С.О.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2020 року м. Одеса

Колегії суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: представника третьої особи Приморської районної адміністрації Одеської міської ради і представника позивача Вермінського Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Приморської районної адміністрації Одеської міської ради на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2018 року (одноособово суддя Шенцева О.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Одеса міська рада про виселення,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

04.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Одеської міської ради (далі-ОМР) про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради (далі-Приморська РА).

Позов обґрунтовано наступним.

Позивач ОСОБА_1 тривалий час мав дружні стосунки із ОСОБА_2 , 1947 року народження, який постійно проживав у квартирі АДРЕСА_1 . Згодом ОСОБА_2 захворів, потребував постійного стороннього догляду та допомоги, однак родичів не мав. Позивач надавав ОСОБА_2 допомогу у зв`язку із чим постійно знаходився поряд із ним у спірній квартирі.

Реалізуючи своє право на приватизацію жилого приміщення, ОСОБА_2 за життя 04.04.2017 року звернувся із заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_1 до органу приватизації КП «Міське агентство з приватизації житла» (далі-Орган приватизації), яке запропонувало ОСОБА_2 для прийняття рішення про приватизацію додатково надати договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду на спірну квартиру.

Для отримання запитуваного органом приватизації додаткового документу, 10.04.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради щодо укладення зазначеного договору найму.

20.05.2017 року ОСОБА_2 склав заповіт на користь позивача і розпорядився усім належним майном на випадок смерті на користь позивача, у тому числі заповів позивачу спірну квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини але нотаріус відмовив у прийнятті зазначеної заяви з підстав відсутності правовстановлюючого документу на спірну квартиру та надав пораду звернутись до суду.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив позов задовольнити.

17.08.2017 року Приморська РА, як третя особа із самостійними вимогами звернулась із позовом до ОСОБА_1 про виселення його з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житла.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна квартира є комунальною власністю і належить територіальній громаді м. Одеси, знаходилась у користуванні ОСОБА_2 , як наймача, згідно із розпорядженням №1010 від 27.09.2010 року. Інші особи у спірній квартирі не зареєстровані, що підтверджується відповідними довідками КП ЖКС «Порто-Франківський». ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер і після його смерті спірну квартиру зайняв ОСОБА_1 , не зважаючи на те, що Приморська РА не приймала рішення про видачу йому ордеру на право користування спірною квартирою.

З огляду на те, що спірна квартира не може бути об`єктом спадщини і ОСОБА_1 не має на неї жодних прав, Приморська РА просила про задоволення позову.

Представник позивача ОСОБА_1 надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснити без фіксації судового процесу, проти проголошення заочного рішення не заперечував. Представник Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено, суд визнав за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , яка за життя належала ОСОБА_2 і відмовив Приморській РА у задоволенні зустрічного позову про виселення.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Приморська РА не погодилась із заочним рішенням суду від 21.06.2018 року і в особі представника подала апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати, ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 і задовольнити позов Приморської РА, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Приморської РА зазначає:

Спірна квартира є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. Розпорядженням Приморської РА № 1010 від 27.09.2010 року особовий рахунок на спірну квартиру переоформлено на ОСОБА_2 . За цією адресою ОСОБА_2 мешкав один, інші особи не зареєстровані у квартирі, що підтверджується відповідними довідками КП ЖКС «Порто-Франківський».

10.04.2018 року представник ОСОБА_2 , ОСОБА_4 звернулась до Приморської РА із заявою про укладення договору найму на квартиру. 30.05.2017 року, у день смерті ОСОБА_2 , представник отримала договір найму.

Відповідно до ст. 781 ЦК України договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача. За таких обставин, договір найму припинив свою дію у той же день, що й був укладений, однак після смерті ОСОБА_2 спірну квартиру зайняв ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 , з яким погодився суд першої інстанції, вважає, що має майнові права на зазначену квартиру на підставі заповіту ОСОБА_2 , однак, таке твердження протирічить законодавству.

Спірна квартира, як на цей час, так і на час відкриття спадщини належала на праві власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.

За таких обставин, зазначення у заповіті ОСОБА_2 спірної квартири не породжує жодних правових наслідків, адже ця квартира не належить спадкодавцю.

ОСОБА_1 не надано належного доказу звернення ОСОБА_2 до органу приватизації із заявою про приватизацію спірної квартири, яка б не була розглянута у встановлений строк або у її задоволенні незаконно відмовлено.

В матеріалах справи міститься відповідь Органу приватизації від 14.08.2017 року № 200/01-13, згідно якої ні ОСОБА_2 , ні представники від його імені не замовляли виготовлення технічного паспорту та довідку, що підтверджує невикористання ним житлових чеків на квартиру АДРЕСА_1 . Відтак, ні ОСОБА_2 , його представники не звертались до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою про приватизацію спірної квартири.

Приморська РА не приймала рішення про видачу ордеру ОСОБА_1 на спірну квартиру, тому ОСОБА_1 повинен бути виселений зі спірної квартири без надання йому іншого житла.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає:

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, після збігу встановленого ч.3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

ОСОБА_2 за життя висловив волю на приватизацію займаної ним квартири але помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію і здійснив усі дії, передбачені Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року за № 396, у зв`язку з чим до його спадкоємця - позивача у справі, у порядку спадкування перейшло право вимагати визнання за ним права власності на таку квартиру.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

ОСОБА_2 , 1947 року народження, з 1969 року був зареєстрований і постійно проживав у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.7,28-31,47,48). Розпорядженням Приморської РА № 1010 від 27.09.2010 року особовий рахунок на спірну квартиру переоформлено на ОСОБА_2 (а.с.50)

04.04.2017 року ОСОБА_2 в особі представника в КП ЖКС «Порто-Франківський» оформив заяву про приватизацію квартири АДРЕСА_1 (а.с.11-13,56,57).

20.05.2017 року ОСОБА_2 склав заповіт на користь позивача і розпорядився усім належним майном на випадок смерті на користь позивача, у тому числі заповів позивачу квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9,10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.8,85).

30.05.2017 року представника ОСОБА_2 від його імені підписала договір найму житла (а.с.58-60)

За повідомленням Органу приватизації, ні ОСОБА_2 , ні його представники від його імені не замовляли виготовлення технічного паспорту і довідку, що підтверджує невикористання ним житлових чеків на спірну квартиру для подальшої приватизації (а.с.68).

11.07.2017 року ОСОБА_1 подав до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 за заповітом (а.с.84,88).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини зі спадкування і приватизації державного житлового фонду, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі-Закон).

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині визнання за ОСОБА_1 права власності у порядку спадкування за заповітом виходив з того, що позовні вимоги є доведеними (а.с.134-136).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , яка знаходилась у користуванні наймача ОСОБА_2 і який за життя висловив волю на приватизацію спірного жилого приміщення (а.с.2,3).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст. ст. 1216-1218,1223 ч.1 ЦК України).

Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності (ст. 345 ч.1 ЦК України).

Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування).

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку (ст.1 ч.1, ст. 3 ч.1, ст. 8 ч,ч.1,2 Закону).

За змістом статей 1, 3, 8 Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Якщо квартиру не передано у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї у разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві (ч. 5 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»).

З матеріалів справи вбачається, що 04.04.2017 року, за життя, ОСОБА_2 в особі представника оформив заяву про приватизацію квартири АДРЕСА_1 , а 20.05.2017 року, склав заповіт на користь позивача і розпорядився усім належним майном на випадок смерті на користь позивача ОСОБА_1 , у тому числі заповів позивачу квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , за життя, не набув права власності на спірну квартиру.

За таких обставин, відсутні правові для визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом.

Якщо спадкодавець не набув права власності на житло, згідно ст. ст. 1,3 8 Закону, проте розпочав процедуру приватизації житла, відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, спадкоємці мають право звернутись до суду із позовом про визнання відповідного права у порядку спадкування шляхом визнання права на завершення приватизації житла і отримання свідоцтва про право власності на житло, а не шляхом визнання права власності на майно у порядку спадкування.

За життя ОСОБА_2 розпочав процедуру приватизації житла в особі представника шляхом оформлення заяви від 06.04.2017 року (а.с.11-13).

Особливістю вирішення спору за позовом про визнання у порядку спадкування права на завершення приватизації житла є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця.

Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , вважається що позивач набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали ОСОБА_2 , відповідно до ст. 1216 і ст.1218 ЦК України, оскільки до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації житла, яку спадкодавець розпочав за життя, у встановленому законом порядку, та не завершив у зв`язку зі смертю.

Зважаючи на викладене, колегія суддів відмовляє у позові про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом з підстав недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у позові про виселення з таких підстав.

За життя ОСОБА_2 , як наймач квартири АДРЕСА_1 , розпочав процедуру приватизації спірної квартири в особі представника шляхом оформлення заяви від 06.04.2017 року.

20.05.2017 року ОСОБА_2 склав заповіт на користь позивача і розпорядився усім належним майном на випадок смерті на користь позивача ОСОБА_1 , у тому числі заповів позивачу квартиру АДРЕСА_1 .

У встановленому законом порядку і визначені строки, ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Позивач, як спадкоємець за заповітом, має право звернутись до суду із позовом про визнання за ним права на завершення приватизації житла і отримання свідоцтва про право власності на житло, а не шляхом визнання за ним права власності на житло у порядку спадкування.

За таких обставин, твердження Приморської РА у позові, що спірна квартира не може бути об`єктом приватизації, а ОСОБА_1 не має права на спірну квартиру не відповідають обставинам справи і не ґрунтуються на нормах матеріального права - ст. 1216 і 1218 ЦК України, ст. ст. 1,3 8 Закону.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Приморської РА у скарзі, що: ОСОБА_1 , з яким погодився суд першої інстанції, вважає, що має майнові права на зазначену квартиру на підставі заповіту ОСОБА_2 , однак, таке твердження протирічить законодавству; спірна квартира належить на праві власності територіальній громаді м. Одеси, в особі Одеської міської ради і зазначення у заповіті ОСОБА_2 спірної квартири не породжує для позивача жодних правових наслідків; ОСОБА_1 не надано належного доказу звернення ОСОБА_2 до Органу приватизації із заявою про приватизацію спірної квартири, яка б не була розглянута у встановлений строк або у її задоволенні незаконно відмовлено; в матеріалах справи міститься відповідь Органу приватизації від 14.08.2017 року № 200/01-13, згідно якої ні ОСОБА_2 , ні представники від його імені не замовляли виготовлення технічного паспорту та довідку, що підтверджує невикористання ним житлових чеків на квартиру АДРЕСА_1 не приймала рішення про видачу ордеру ОСОБА_1 на спірну квартиру, а тому ОСОБА_1 повинен бути виселений зі спірної квартири без надання йому іншого житла, - до уваги не приймаються.

За життя ОСОБА_2 розпочав процедуру приватизації житла в особі представника шляхом оформлення відповідної заяви від 06.04.2017 року і не завершив її у зв`язку зі смертю.

20.05.2017 року ОСОБА_2 склав заповіт на користь позивача і розпорядився усім належним майном на випадок смерті на користь позивача ОСОБА_1 , у тому числі заповів позивачу спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Заповіт від 20.05.2017 року, у встановленому законом порядку, не визнаний недійсним.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Наявна у справі відповідь Органу приватизації від 14.08.2017 року № 200/01-13 про те, що ні ОСОБА_2 , ні представники від його імені не замовляли виготовлення технічного паспорту та довідку, що підтверджує невикористання ним житлових чеків на квартиру АДРЕСА_1 , у даному випадку, не заслуговує на увагу, оскільки ОСОБА_5 на заявляв вимог про визнання за ним права на завершення приватизації житла.

Оскільки ОСОБА_1 заявляє права на спірну квартиру, як спадкоємець за заповітом, і, як спадкоємець має право на завершення приватизації спірної квартири, відсутні підстави для ствердження, що він мешкає у квартирі без правових підстав, і, відповідно відсутні підстави для задоволення позову про його виселення з квартири.

Доводи представника Приморської РА у скарзі, що 10.04.2018 року представник ОСОБА_2 звернулась із заявою про укладення договору найму на квартиру, а 30.05.2017 року, у день смерті ОСОБА_2 , представник отримала в канцелярії Приморської РА договір найму, не заслуговують на увагу, оскільки не мають правового значення у справі і підлягають врахуванню при вирішенні питання про приватизацію спірного жилого приміщення.

Доводи ОСОБА_1 у відзиві на скаргу, що: ОСОБА_2 за життя висловив волю на приватизацію займаної ним квартири але помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, у зв`язку з чим до нього, як спадкоємця, у порядку спадкування перейшло право вимагати визнання за ним права власності на таку квартиру - до уваги не приймаються.

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом може захистити своє право на спадкування шляхом визнання за ним права на завершення приватизації і отримання свідоцтва про право власності на житло, а не права власності на житло у порядку спадкування за заповітом.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Позивач ОСОБА_1 не довів своїх вимог в частині визнання за ним права власності на майно у порядку спадкування, тому відсутні підстави для ствердження про порушення його прав, за захистом яких він звернувся до суду. Разом з тим, вимоги Приморської РА про виселення ОСОБА_1 відхилені з підстав недоведеності позову.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ст. 376 ч.1 п.1-4, ч.2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення позову про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом, суд порушив норми матеріального права і неправильно застосував ст. ст. 1,3,8 Закону, ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у позові.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові про виселення, колегія суддів залишає скаргу в цій частині без задоволення, а рішення суду без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню у частині, сторони мають право на відшкодування судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.ч.1,2, 375, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Приморської районної адміністрації Одеської міської ради - задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2018 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом - скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у позові до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2018 року в частині відмови у позові Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про виселення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду складено 27.11.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков