ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 642/2577/17

провадження №22-ц/818/3855/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Державне підприємство «Харківський завод шампанських вин»,

треті особи: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові, Комунальний заклад охорони здоров`я «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня №17»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський завод шампанських вин», треті особи: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові, Комунальний заклад охорони здоров`я «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня №17», про визнання недійсним акту за формою Н-5 про проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний із виробництвом, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року у складі судді Євтіфієва В.М.,-

в с т а н о в и в:

25.05.2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до Державного підприємства «Харківський завод шампанських вин», в якому просила визнати недійсним та скасувати Акт проведення повторного розслідування нещасного випадку, що стався у період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року на Державному підприємстві «Харківський завод шампанських вин» за формою Н-5 від 13.04.2017 року; визнати нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1 у період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року на Державному підприємстві «Харківський завод шампанських вин, пов`язаний з виробництвом; зобов`язати Державне підприємство «Харківський завод шампанських вин», скласти акт за формою Н-1 за фактом нещасного випадку на виробництві, що стався з ОСОБА_1 у період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року; стягнути з Державного підприємства «Харківський завод шампанських вин» грошові кошти в розмірі 50 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано Акт проведення повторного розслідування нещасного випадку, що стався у період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року на Державному підприємстві «Харківський завод шампанських вин» за формою Н-5 від 13.04.2017 року. Стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи в задоволенні позову щодо визнання нещасного випадку, що стався у період з 20 по 22 липня та 25-26 липня 2016 року на ДП «Харківський завод шампанських вин», пов`язаний з виробництвом, суд прийшов до висновку щодо невірно обраного способу захисту порушених прав з порушенням норм матеріального права, а саме Закону України « Про охорону праці» та Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджених постановою КМУ № 1232 від 30.11.2011, відповідно до приписів яких у разі незгоди потерпілого зі змістом акту за формою Н-5 або формою НПВ чи незгоди з висновком розслідування про обставини та причини нещасного випадку, рішення комісії може бути оскаржено до суду.

Також вказує, що заявлені позовні вимоги в цілому зводяться до оспорювання рішення комісії з розслідування нещасного випадку та зобов`язання роботодавця скласти акт по формі Н-1, а тому ефективним та таким, який виключає в подальшому протиправні дії з боку відповідача, порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання особи, яка його порушила, прийняти конкретне рішення. Посилається при цьому на судову практику Верховного суду.

Щодо висновку суду першої інстанції, що вимога про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, заявлена до неналежної особи, зазначає, що таким висновок суперечить ст. 48 ЦПК України, оскільки комісія з розслідування нещасного випадку на виробництві не є юридичною особою в розумінні ст. 80 ЦК України.

Стосовно відмови в задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача скласти акт за формою Н-1 за фактом нещасного випадку на виробництві, що стався з період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року, зазначає, що вона є похідною від вимоги про скасування акту за формою Н-5, та є доведеною доказами, які містяться в матеріалах справи.

Також не погоджується з висновком суду щодо недоведеності позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Управління виконавчої дирекції в Харківській області Фонду соціального страхування в України у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що вирішуючи спір суд вірно визначив, що підставою виникнення спірних правовідносин є початкова незгода позивача з актом Н-5, складеним за результатами первинного та повторного розслідування, з висновками про обставини і настання нещасного випадку.

Вказує, що суд не може втрутитися в дискреційні повноваження такого органу як комісія з розслідування нещасних випадків та фактично вирішити у удовому порядку інший спір щодо правомірності віднесення/ не віднесення нещасного випадку до такого, що пов`язаний з виробництвом. Також звертає увагу, що переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувалися матеріально-правові вимоги, позивачем не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду, в частині задоволених позовних вимог, сторонами не оскаржується і судом апеляційної інстанції не переглядається.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у діях комісії з повторного розслідування нещасного випадку на виробництві, який трапився з потерпілою на ДП «Харківський завод шампанських вин» 20, 21, 22, 25, 26 липня 2016 року, вбачається невідповідність вимогам п. 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», а саме встановлення непов`язаності нещасного випадку з виробництвом та не складання Акту за формою Н-1 при існуванні обставин, прямо передбачених пп. 1, 2 п. 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві».

За змістом Акту підставами для висновків комісії з повторного розслідування про те, що нещасний випадок на ДП «Харківський завод шампанських вин», який трапився з працівником підприємства ОСОБА_1 з 20 по 22 липня та з 25 по 26 липня 2016 року, не пов`язаний з виробництвом, є «відсутність однозначного медичного висновку щодо встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 з впливом на неї небезпечних, шкідливих виробничих факторів», суперечить встановленим обставинам та висновку експертів.

Таким чином, на думку суду вимоги позивача щодо визнання недійсним акту за формою Н-5 від 13.04.2017, підлягали задоволенню.

Вирішуючи вимоги, щодо визнання нещасного випадку пов`язаного з виробництвом, суд вважав, що як убачається зі змісту Акту, підставами для висновків комісії з розслідування про те, що нещасний випадок на ДП «Харківський завод шампанських вин», який трапився з позивачкою, 26 липня 2016 року, не пов`язаний з виробництвом, є «відсутність однозначного медичного висновку щодо встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 з впливом на неї небезпечних шкідливих виробничих факторів».

За таких обставини суд вважав, скасовуючи акт Н-5 від 13.04.2017 року, у відповідача виникає обов`язок проведення розслідування нещасного випадку згідно затвердженого порядку Постановою КМУ від 17 квітня №337, який стався з позивачем при виконанні трудових обов`язків.

Крім того, встановлення нещасного випадку пов`язаного з виробництвом безпосередньо належить комісії, утвореної відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. N 1232 порядку, та в обов`язок відповідача не входить. Таким чином, на думку суду, позивач обрала спосіб захисту прав у виді: визнання нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, який не передбачений законом, а також її вимоги заявлені до неналежної особи. На час розгляду справи, позивачем недоведено суду, щодо порушення його права в частині дій відповідача, щодо складання акту за формою Н-1 за фактом нещасного випадку на виробництві, що стався з ОСОБА_1 у період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року, після скасування акту Н-5 від 13.04.2017 року. Таким чином, вказані вимоги заявлені передчасно.

Вирішуючи вимоги, про стягнення моральної шкоди суд вважав,що позивачем не доведено факту причинно-наслідкового зв`язку у між складанням відповідачем акту Н-5 від 13.04.2017 року та заподіяння їй моральних страждань. Також, позивачкою не доведено, що ухвалення відповідачем акту Н-5 від 13.04.2017 року призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, як того вимагає ст.2371 КЗпП України. Крім того, згідно до вимог ч.3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» : Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Таким чином, вказані вимоги заявлені також передчасно, т.я. відповідачем не складено акту Н-1, з часу складання якого у потерпілого виникає право на відшкодування виплат визначеному закону.

Висновки суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання нещасного випадку, таким, що пов`язаний із виробництвом, зобов`язання ДП «Харківський завод шампанських вин» скласти акт за формою Н-1 за фактом нещасного випадку на виробництві не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Судом установлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Харківський завод шампанських вин» про що свідчить копія трудової книжки ОСОБА_1 та не заперечується відповідачем (т. 1 а.с.7).

20-22 та 25-26 липня 2016 року позивач виконувала роботи з миття, дезінфекції використанням хімічних речовин ємкостей-цистерн для виноматеріалів - об`ємом 1500-1600 декалітрів кількості 109 штук з використанням хімічної речовини, що не спростовано відповідачем.

27 липня 2016 року через значне погіршення самопочуття позивачка звернулася за медичною допомогою до сімейного лікаря Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська поліклініка № 10», де її було госпіталізовано до КЗОЗ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» на стаціонарне лікування, з діагнозом отруєння, що свідчить медична документація матеріалів справи (т. 1 а.с. 13-17). .

На підставі наказу керівника ДП «Харківський завод шампанських вин» № 54-П від 05.09.2016 року створено комісію з розслідування нещасного випадку на виробництві на ДП «Харківський завод шампанських вин», що стався з працівником підприємства - ОСОБА_1 , 26 липня 2016 року (т. 1 а.с.24).

За результатами розслідування комісією було складено Акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 26 липня 2016 року о 13 год 00 хв на Державному підприємстві «Харківський завод шампанських вин», код згідно з , Міністерства аграрної політики продовольства України, від 17 жовтня 2016 року за формою Н-5 (т. 1 а.с. 25-27).

За результатами повторного розслідування комісією було складено Акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 26 липня 2016 року о 13 год 00 хв на Державному підприємстві «Харківський завод шампанських вин», код згідно з , Міністерства аграрної політики продовольства України, від 13 квітня 2017 року за формою Н-5.(т.1 а.с. 34-36).

Як вбачається зі змісту вказаного вище Акту підставами для висновків комісії з розслідування про те, що нещасний випадок на ДП «Харківський завод шампанських вин», який трапився з позивачкою, 26 липня 2016 року, не пов`язаний з виробництвом, є «відсутність однозначного медичного висновку щодо встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 з впливом на неї небезпечні шкідливих виробничих факторів».

09 листопада 2016 року позивачка звернулася до Головного Управління Держпраці у Харківській області зі скаргою, у якій просила видати обов`язкові для виконання роботодавцем приписи за формою Н-9 щодо необхідності проведення повторного розслідування нещасне випадку, складення Акту про нещасний випадок на виробництві за встановленою формою (Н-1) та картки обліку професійного захворювання (отруєння) (за формою П-5), а також визнати нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом, (копію наведено у додатку №12).(т. 1 а.с. 28-32).

Скаргу позивачки Головним Управлінням Держпраці у Харківській області було задоволено частково та 23.11.2016 року керівнику ДП «Харківський завод шампанських вин» видано обов`язковий до виконання припис за формою Н-9 щодо необхідності проведення повторного розслідування нещасного випадку виробництві (т. 1 а.с. 33)..

Відповідно до даних медичної виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 11687 за період 27.07.2016 по 06.08.2016 року алкоголю, наркотичних або сильнодіючих речовин у крові потерпілої не виявлено (т. 1 а.с. 15-16).

Згідно запиту комісії з повторного розслідування № 453 від 28.12.2016 року до КЗОЗ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня №17», не містить медичного висновку щодо встановлення зв`язку між погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 з впливом на неї небезпечних, шкідливих виробничих факторів»:

Повторний запит вих. N 56 тотожного змісту до КЗОЗ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» було направлено 06.03.2017 року.

Згідно Медичної карти амбулаторного хворого № 10121183, що 27.07.2016 року терапевтом здійснено запис про попередній діагноз позивачки: «отруєння дезінфікуючими засобами (антиформін та хоранотоїн)».

У медичній картці амбулаторного хворого № 10121183 до 27.07.2017 року відсутні записи про звернення ОСОБА_1 із скаргами на стан здоров`я у зв`язку із алергічними реакціями на хімічні речовини, а також, як і відсутні відомості, що вона до настання нещасного випадку зверталася до лікаря, у зв`язку із погіршенням самопочуття внаслідок контакту з антисептиками чи іншими дезінфікуючими миючими засобами.

Відповідно до виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 11687 за період з 27.07.2016 по 06.08.2016, вказано діагноз: «гостре інгаляційне отруєння», «еритематозна гастеодуоденопатія, панкреатит».

Згідно листа непрацездатності серії АГЦ № 595153 від 06.08.2016 р., в якому вказано: «причина непрацездатності» - «нещасний випадок на виробництві», «діагноз» - «Т65.9», згідно Міжнародної класифікації хвороб 10 - «токсична дія інших та неуточнених речовин» (т.1 а.с. 17).,

Листом від 27.03.2017 року № 409 КЗОЗ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» повідомила, що: « ОСОБА_1 27.07.2016 року о 12 год. 20 хв. була доставлена БШМД № 4258 до приймального відділення лікувального закладу - КЗОЗ «ХМКБЛ № 17» з направленням на госпіталізацію, виданим КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 10», діагноз у направленні та під час госпіталізації: «отруєння».

13 квітня 2017 року за результатами проведення повторного розслідування складено Акт проведення повторного розслідування нещасного випадку, що стався у період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року на Державному підприємстві «Харківський завод шампанських вин», за формою Н-5.

Вказаним актом визнано нещасний випадок таким, що не пов`язаний з виробництвом.

На підставі висновку комісійної експертизи №08-68/2019/пц від 14.01.2020 р. встановлено, що на підставі даних комісійної судово-медичної експертизи, з урахуванням матеріалів справи, наданої медичної документації, додаткового огляду експертною комісією гр. ОСОБА_1 , консультативних підсумків лікарів-фахівців, у відповідь на поставлені питання, експертна комісія прийшла до таких підсумків (т. 3 а.с 12-111).:

1,2,8,9. За даними з наданої медичної карти амбулаторного хворого №10121183 НП «Міська поліклініка №10» ДОЗ ХМР на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., відомо, що 17.07.2016 вона звернулася до дільничного терапевту за місцем мешкання зі скаргами на шабкість, нудоту, порушення зору, відсутність нюху, біль в епігастральній області, щнократний неоформлений стілець, за результатами огляду було встановлено діагноз: Отруєння дезінфікуючими засобами (зі слів хворої, антіформін, хлорантоїн)», було идано направлення для госпіталізації у токсикологічне відділення ХМКЛ №2 в ргентному порядку.

За даними із медичної карти стаціонарного хворого №11687 КЗОЗ «ХМКБЛ №17» р. ОСОБА_1 27.07.2016 була ургентно швидкою медичною допомогою направлена до едичного закладу з діагнозом: «Отруєння антисептиком (неуточнена речовина)». При ервинному огляді виказувала скарги на сльозотечію, біль, першіння в горлі, біль по ходу гравоходу, в епігастральній області, слабкість. При огляді було визначено загальний стан іредньої важкості, шкірні покрови бліді, дихання везикулярне, послаблене в базальних дділах, артеріальний тиск 130/80 мм рт. ст., пульс 92 уд. за хв., живіт болючий в іігастральній області. Інші дані без особливостей. Було встановлено попередній діагноз:

«Гостре інгаляційне отруєння дезінфікуючим засобом (антіформін, хлорантоїн) (зі слів хворої)» та госпіталізовано до токсикологічного відділення. За результатами рентгенологічного дослідження від 28.07.2016 визначено «органи грудної клітки у межах норми», за результатами фіброгастродуоденоскопії від 02.08.2016 було встановлено ознаки еритематозної гастродуоденопатії, дуоденогастрального рефлюксу, недостатності кардії. 06.08.2016 визначено, що курс терапії, що проводився закінчений, загальний стан хворої стабільний, суб`єктивно відзначає покращення загального стану, купований синдром екзогенного отруєння, хвора виписана зі стаціонару із заключним клінічним діагнозом: «Гостре інгаляційне отруєння неуточненою отруйною речовиною, еритематозна гастродуоденопатія, дуоденогастральний рефлюкс» із рекомендаціями амбулаторного нагляду у терапевта та гастроентеролога за місцем мешкання. Інших рекомендацій під час виписки гр. ОСОБА_1 надано не було (за даними медичної карти).

Таким чином, на підставі вище викладеного, враховуючи дані з зазначеної медичної карти, комісія вважала, що на підставі скарг при надходженні до стаціонару 27.07.2016 на сльозотечію, біль, першіння в горлі, біль по ходу стравоходу, в епігастральній області, слабкість з урахуванням анамнезу (контакт с хлорвмісними препаратами), за результатами інструментального обстеження, а саме, фіброгастродуоденоскопії, у хворої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., було встановлено гостре інгаляційне отруєння внаслідок дії парів подразнюючої речовини (анамнестично, хлорвмісних речовин) легкого ступеня, що могло виникнути за обставин, на які вказує гр. ОСОБА_1 у позовній заяві від 25 травня 2017 року, а саме «...попрацювавши з хлорантоїном ... протягом 3-х днів (з 20 по 22 липня 2016 року)... протягом 25 липня 2016 року я виконувала дезінфекцію та миття ємностей зсередини з використанням іншої хімічної речовини - розчину антиформіну...».

Експертною комісією не виключається виникнення у гр. ОСОБА_1 гострого інгаляційного отруєння внаслідок токсичної дії парів подразнюючої речовини (анамнестично, хлорвмісних речовин) легкого ступеня після проведення робіт із застосуванням дезінфекуючих засобів.

4,5. За даними спеціальної медичної літератури до перших ознаках отруєння хлором відносяться: дискомфорт і подразнення слизової дихальних шляхів; підвищене слиновиділення і спазм голосових зв`язок; кашель і утруднене дихання; відчуття різі та печіння в очах, сльозотеча, біль за грудиною, напади сухого болісного кашлю. При легкій формі гострого отруєння парами хлорвмісних речовин відзначаються лише ознаки подразнення верхніх дихальних шляхів, які зберігаються до декількох діб. Для інгаляційних отруєнь парами хлорвмісних речовин важкого ступеня характерні інші симптоми, що характеризуються ушкодженням органів дихання у вигляді гострих та хронічних бронхітів, пневмоній, у вкрай важких випадках - токсичним набряком легень, об`єктивних судово-медичних даних, за розвиток яких, у наданій медичній документації не міститься.

Експертною комісією не виключається можливість виникнення симптомів, на які вказує гр. ОСОБА_1 під час звернення за медичною допомогою 27.07.2016 (слабкість, нудота, порушення зору, відсутність нюху, біль в епігастральній області, сльозотечія, біль, першіння в горлі, біль по ходу стравоходу), внаслідок вживання неякісної їжі, напоїв, застосуванні миючих або дезінфікуючих засобів при виконанні професійних обов`язків та у побуті у проміжок часу, як з 20.07.2016 по 22.07.2016, так і з 25.07.2016 по 27.07.2016.

3,6,7,10,11. За даними із наданої медичної карти амбулаторного хворого №10121183 КНП «Міська поліклініка №10» ДОЗ ХМР на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., відомо, що вона зверталася за медичною допомогою з приводу наступних захворювань: ентеробіоз (1973); загострення хронічного тонзиліту (1976, 1982, 1984); невроз із епілептичним синдромом (1977); гостре респіраторне захворювання (1978, 1984, 1988, 1990, 2010, 2014); правий пахвовий лімфаденіт (1978); ніготь, що вріс (1982); грип (1984); гострий бронхіт (1985); міопія обох очей (1986); гостра респіраторна вірусна інфекція (1984, 2010); гострий трахеїт (2014); закритий перелом 2-ої плюсневої кістки правої стопи (2015); еритематозна гастродуоденопатія (2016); ішемічна хвороба серця: стабільна стенокардія II ф. кл., гіпертонічна хвороба, серцева недостатність ІІ-А ст. (2016); полінейропатія (?) токсичного генезу (2016); закрите ушкодження зв`язки лівої гомілки (2017); гіпотіреоз (2018); енцефалополінейропатія з вестибуло-атактичним синдромом (2018, 2019) та інших.

Крім того, за даними з наданих медичних карт стаціонарного хворого гр. ОСОБА_1 за період з 2016 по 2019 роки знаходилася на стаціонарному лікуванні з приводу наступних захворювань:

08.08.2016-10.08.2016 КЗОЗ «ХМКЛ№2» - «Профільної патології не виявлено, гастродуоденіт, дуодено-гастральний рефлюкс» (м/к № 6232);

26.08.2016-09.09.2016, 23.08.2017-15.09.2017 ННМК «УК» ХНМУ» - «Енцефалополінейропатія з лікворно-венозною гіпертензією, вестибуло-атактичним синдромом, астенічний синдром»;

20.09.2016 -30.09.2016 КЗОЗ «ХМКЛ №18» - «Хронічний безкамневий холецистит, стадія загострення, перебіг середньої важкості, хронічний гастродуоденіт, стадія ремісії, з неуточнено асоціацією Нр»;

22.09.2017-03.10.2017 КЗОЗ «ХМКЛ №27»- «Енцефалополінейропатія з вираженою лікворно-венозною гіпертензією, вестибуло-атактичним синдромом, вираженим астенічним синдромом, цервікобрахіоторакалгія, остеохондроз шийного, верхньо-грудного відділів хребта, хронічний аутоімунний тіреоїдит, гипотіреоз, легка форма, постін`єкційні гематоми обох сідниць».

05.06.2018-15.06.2018, 04.09.2018-14.09.2018 КЗОЗ «ХМКЛ №7» - «Енцефалополінейропатія з помірною вестибулярною дисфункцією, координаторною недостатністю, сенсорними порушеннями у дистальних відділах нижніх кінцівок, вираженим астенічним синдромом, когнітивними порушеннями, вегето-вісцеральний пароксизм (11.06.2018), центральний вестибулярний синдром, рівень субкомпенсації середній, вертеброгенна цервікокраніалгія, брахіалгія, стійкий больовий синдром, остеохондроз шийного відділу хребта, нестабільна форма, емоційно-лабільний розлад органічного походження»;

19.06.2018-29.06.2018 КЗОЗ «ХМКЛ №27» - «Енцефалополінейропатія з нерізкою координаторною недостатністю, сенсорними порушеннями у дистальних відділах нижніх кінцівок, вестибулярною дисфункцією помірного (2) ступеня, центральний вестибулярний синдром, рівень субкомпенсації середній, виражений астенічний синдром, когнітивними порушеннями, вегето-судинними пароксизмами, переважно по симпато-адреналовому типу, стан після вегето-судинного пароксизму (19.06.2018), остеохондроз шийного відділу хребта, нестабільна форма, стійкий больовий синдром, часткова атрофія зорових нервів (спадна) обох очей, складний міопічний астигматизм правого ока, змішаний астигматизм лівого ока, аутоімунний тіреоїдит, нормотрофічна форма, правобічний вузловий зоб, гіпотіреоз, середнього ступеня тяжкості, стадія медикаментозної компенсації, хронічний паренхіматозний панкреатит, ремісія, хронічний холецистит, ремісія, хронічний гастродуоденит, ремісія, ДГР, варикозна хвороба лівої нижньої кінцівки, ХВН 2 А ст., кіста правої нирки, вітіліго»;

23.08.2018-31.08.2018 КЗОЗ «ХМЛ №3» - «Ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба II ст. 2ст., ризик помірний, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність II ст.»;

Також, із оригіналів виписок з медичних карт стаціонарного хворого відомо, що гр. ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні:

26.11.2018-08.12.2018, 27.06.2019-09.07.2019, 23.09.2019-04.10.2019 КНП «ХМКЛ №27» - «Енцефалополінейропатія з помірною вестибулярною дисфункцією, координаторною недостатністю, сенсорними порушеннями у дистальних відділах нижніх кінцівок, вираженим астенічним синдромом, когнітивними порушеннями, вегето- вісцеральними пароксизмами, центральний вестибулярний синдром, рівень субкомпенсації середній, остеохондроз шийного відділу хребта, нестабільна форма, вертеброгенна цервікокраніалгія, брахіалгія, стійкий больовий синдром, часткова атрофія зорових нервів (спадна) обох очей, складний міопічний астигматизм правого ока, хронічний аутоімунний тіреоїдит, з явищами гіпотіреозу, нормотрофічна форма, змішаний астигматизм лівого ока, хронічний паренхіматозний панкреатит, ремісія, хронічний холецистит, ремісія, хронічний гастродуоденит, ремісія, ДГР, варикозна хвороба лівої нижньої кінцівки, ХВН 2 А ст., кіста правої нирки, вітіліго»;

27.08.2019-02.09.2019 КНП «ХМКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» - «Радикулярна киста верхньої щелепи в ділянці 16,17,18 зубів у стадії запалення».

За даними із консультативного висновку №2518 ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» відомо, що гр. ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні з 11.04.2018 по 17.04.2018 з діагнозом: «Енцефалополінейропатія з нерізкою координаторною недостатністю, сенсорними порушеннями у дистальних відділах нижніх кінцівок, часткова атрофія зорових нервів (спадна) обох очей, дісоціативний розлад органічного походження».

За результатами об`єктивного огляду експертної комісії за участю лікаря-терапевта від 04.11.2019 у гр. ОСОБА_1 було встановлено діагноз - автоімунний тіреоїдит, гіпотиреоїдна фаза (субкомпенсована), хворій рекомендовано додаткове обстеження й лікування у ендокринологічному стаціонарі; за участю лікаря-невропатолога від 04.11.2019 у неї були встановлені зміни, які вкладаються в клінічну картину патології щитоподібної залози, а саме, гіпотиреозу.

Експертна комісія зазначає, що гостре отруєння внаслідок токсичної дії парів подразнюючої речовини (анамнестично, хлорвмісних речовин) легкого ступеня, що було встановлено гр. ОСОБА_1 27.07.2016 при зверненні до медичних закладів зазвичай завершується одужанням у термін 10-14 днів. Усі інші захворювання, що були встановлені гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., обумовлені генетичними, спадковими, віковими та іншими чинниками та не пов`язані з отриманням гострого інгаляційного отруєння внаслідок токсичної дії парів подразнюючої речовини (анамнестично, хлорвмісних речовин) легкого ступеня.

Відповідно до пп.2.3.2 а), 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені Наказом МОЗ №6 від 17.01.1995, гостре інгаляційне отруєння внаслідок токсичної дії парів подразнюючої речовини (анамнестично, хлорвмісних речовин) легкого ступеня, слід вважати, за критерієм тривалості розладу здоров`я, ЛЕГКИМ тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я» (т. 3 а.с 12-111).

Так, за вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення вказаних вимог закону не дотримався.

Захист прав, свобод та інтересів працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, здійснюється у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 171 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці".

Відповідно до ст.22 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власні або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах врегульована Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232 (далі - Порядок, який діяв з 01 січня 2012 року до 17 квітня 2019 року, тобто був чинним на момент виникнення правовідносин сторін).

Згідно положень пункту 7 Порядку розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що

сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час

виконання ним трудових (посадових) обов`язків. До гострого професійного отруєння належить захворювання, що виникло після однократного впливу на працівника шкідливої речовини (речовин).

Відповідно до пунктів 10 та 11 зазначеного Порядку роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок, зобов`язаний протягом доби утворити комісію з проведення розслідування нещасного випадку у складі не менш як три особи та організувати проведення розслідування. До складу такої комісії входять керівник (спеціаліст) служби охорони праці або посадова особа, на яку роботодавцем покладено виконання функцій з охорони праці (голова комісії), представник Фонду за місцезнаходженням підприємства, представник первинної профспілки (у разі наявності на підприємстві кількох профспілок - представник профспілки, членом якої є потерпілий, а у разі відсутності профспілки - уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці), а також представник підприємства, інші особи.

Пунктом 14 Порядку № 1232 передбачено, що Комісія зобов`язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення: обстежити місце настання нещасного випадку, одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо, опитати осіб - свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб; визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці; з`ясувати обставини і причини настання нещасного випадку; вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); визначити, пов`язаний чи не пов`язаний нещасний випадок з виробництвом; установити осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а також розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам; скласти у п`яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження.

Крім того, згідно пункту 23 Порядку № 1232, нещасний випадок, про який своєчасно не повідомлено керівника підприємства чи роботодавця потерпілого або внаслідок якого втрата працездатності настала не одразу, розслідується і береться на облік згідно з цим Порядком протягом місяця після надходження заяви потерпілого чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси (незалежно від строку настання нещасного випадку).

Пунктом 15 Порядку передбачені обставини, за якими нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом. Обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є:

1) виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні;

2) перебування на робочому місці, на території підприємства* або в іншому місці для виконанням потерпілим трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу;

3) підготовка до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь виробництва, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення;

4) виконання завдань відповідно до розпорядження роботодавця

в неробочий час, під час відпустки, у вихідні, святкові та неробочі дні;

5) проїзд на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підприємству, або іншому транспортному засобі, наданому роботодавцем відповідно до укладеного договору;

6) використання власного транспортного засобу в інтересах підприємства з дозволу або за письмовим дорученням роботодавця чи безпосереднього керівника робіт;

7) виконання дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий, тобто дій, які не належать до його трудових (посадових) обов`язків, зокрема із запобігання виникненню аварій або рятування людей та майна підприємства, будь-які дії за дорученням роботодавця; участь у спортивних змаганнях, інших масових заходах та акціях, які проводяться підприємствомсамостійно або за рішенням органів управління за наявностівідповідного розпорядження роботодавця;

8) ліквідація наслідків аварії, надзвичайної ситуації техногенного або природного характеру на виробничих об`єктах і транспортних засобах, що використовуються підприємством;

9) надання підприємством шефської (благодійної) допомоги іншим підприємствам, установам, організаціям за наявності відповідного рішення роботодавця;

10) перебування потерпілого у транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під часзмінного відпочинку, якщо настання нещасного випадку пов`язане з виконанням потерпілим трудових (посадових) обов`язків або з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів чи середовища;

11) прямування потерпілого до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженим маршрутом або до будь-якого об`єкта за дорученням роботодавця;

12) прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням, у тому числі на транспортному засобі будь-якого виду та форми власності;

13) раптова серцева смерть потерпілого внаслідок гострої серцево-судинної недостатності під час перебування на підземних роботах (видобування корисних копалин, будівництво, реконструкція, технічне переоснащення і капітальний ремонт шахт, рудників, копалень, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд, проведення геологорозвідувальних робіт під землею) або після підйому потерпілого на поверхню з даною ознакою, що підтверджено медичним висновком;

14) скоєння самогубства працівником плавскладу на суднах морського, річкового та рибопромислового флоту в разі перевищення обумовленого колективним договором строку перебування у рейсі абойого смерті під час перебування у рейсі внаслідок впливу психофізіологічних, небезпечних чи шкідливих виробничих факторів;

15) оголошення потерпілого померлим унаслідок його зникнення, пов`язаного з нещасним випадком під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків;

16) заподіяння тілесних ушкоджень іншою особою або вбивство потерпілого під час виконання чи у зв`язку з виконанням ним трудових (посадових) обов`язків або дій в інтересах підприємства незалежно від початку досудового розслідування, крім випадків з`ясування потерпілим та іншою особою особистих стосунків невиробничого характеру, що підтверджено висновком компетентних органів;

17) одержання потерпілим травми або інших ушкоджень внаслідок погіршення стану його здоров`я, яке сталося під впливом небезпечного виробничого фактора чи середовища у процесі виконання ним трудових (посадових) обов`язків, що підтверджено медичним висновком;

18) раптове погіршення стану здоров`я потерпілого або його смерті під час виконання трудових (посадових) обов`язків внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів та/або факторів важкості чи напруженості трудового процесу, що підтверджено медичним висновком**, або якщо потерпілий не пройшов обов`язкового медичного огляду відповідно до законодавства, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку;

19) перебування потерпілого на території підприємства або в іншому місці роботи під час перерви для відпочинку та харчування, яка встановлюється згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, технологічної перерви, а також під час перебування на території підприємства у зв`язку з проведенням виробничої наради, одержанням заробітної плати, проходженням обов`язкового медичного огляду тощо або проведенням з дозволу чи за ініціативою роботодавця професійних та кваліфікаційних конкурсів, спортивних змагань та тренувань чи заходів, передбачених колективним договором, якщо настання нещасного випадку пов`язано з впливом небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком.

Перелік обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, визначений у додатку 6.

Пунктом 16 Порядку визначено перелік обставин, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виробництвом. Зазначені переліки є вичерпними. 16. Обставинами, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виробництвом, є:

1) перебування за місцем постійного проживання на території польових і вахтових селищ;

2) використання в особистих цілях без відома роботодавця транспортних засобів, устаткування, інструментів, матеріалів тощо, які належать або використовуються підприємством (крім випадків, що сталися внаслідок їх несправності, що підтверджено відповідними висновками);

3) погіршення стану здоров`я внаслідок отруєння алкоголем, наркотичними засобами, токсичними чи отруйними речовинами, а також їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо), що підтверджено відповідним медичним висновком, якщо це не пов`язано із застосуванням таких речовин у виробничому процесі чи порушенням вимог щодо їх зберігання і транспортування, або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного, токсичного чи наркотичного сп`яніння, до настання нещасного випадку був відсторонений від роботи відповідно до вимог правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства або колективного договору;

4) алкогольне, токсичне чи наркотичне сп`яніння, не зумовлене виробничим процесом, що стало основною причиною нещасного випадку за відсутності технічних та організаційних причин його настання, що підтверджено відповідним медичним висновком;

5) вчинення кримінального правопорушення, що встановлено обвинувальним вироком суду або постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами;

6) природна смерть, смерть від загального захворювання або самогубство (крім випадків, зазначених у пункті 15 цього Порядку), що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та/або відповідною постановою про закриття кримінального провадження.

Зі змісту пунктів 14-16 Порядку вбачається, що з`ясування обставин і причин нещасного випадку, обстеження місця настання нещасного випадку, одержання письмових пояснень потерпілого та свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб, складання акта розслідування нещасного випадку за формою Н-1, належить до компетенції комісії по розслідуванню нещасного випадку.

У разі незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин та причин нещасного випадку керівник Держнаглядохоронпраці або його територіального органу має право призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування такого випадку спеціальною комісією в іншому складі і за результатами її роботи скасувати висновки попередньої спеціальної комісії.

Пунктом 54 Порядку передбачено, що рішення спеціальної комісії в іншому складі щодо результатів повторного (додаткового) спеціального розслідування обставин і причин настання нещасного випадку може бути оскаржено у судовому порядку у разі незгоди роботодавця, потерпілого або члена його сім`ї чи особи, яка представляє його інтереси, зі змістом затвердженого акта форми Н-5, форми Н-1 (або форми НПВ).

Таким чином, на законодавчому рівні право висловлювати незгоду з висновками роботи спеціальної комісії серед інших надано також потерпілому, членам його сім`ї чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, шляхом оскарження у судовому порядку.

13 квітня 2017 року за результатами проведення повторного розслідування складено Акт проведення повторного розслідування нещасного випадку, що стався у період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року на Державному підприємстві «Харківський завод шампанських вин», за формою Н-5.

Вказаним актом визнано нещасний випадок таким, що не пов`язаний з виробництвом.

Після проведення новоствореною комісією повторного розслідування нещасного випадку від 13 квітня 2017 року, за висновками якої не було виявлено підстав кваліфікувати його як такий, що пов`язаний з виробництвом, позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з таким висновком, скористалася своїм правом та звернулася до суду з вимогою визнати нещасний випадок, що стався з нею у період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року на Державному підприємстві «Харківський завод шампанських вин, пов`язаний з виробництвом; зобов`язати Державне підприємство «Харківський завод шампанських вин», скласти акт за формою Н-1 за фактом нещасного випадку на виробництві, що стався з ОСОБА_1 у період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року; стягнути з Державного підприємства «Харківський завод шампанських вин» грошові кошти в розмірі 50 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з тих підстав, що визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, та складення акта за формою Н-1, належить виключно до повноважень комісії з розслідування нещасних випадків на виробництві, а не суду, є помилковим та призвів до невірного вирішення спору в цій частині.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, Заява 28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Таким чином, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) , заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Зважаючи на те, що під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, колегія суддів вважає за необхідне розглянути заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом та зобов`язання вчинити певні дії, надати належну оцінку доводам сторін та зібраним у справі доказам, з ухваленням рішення по суті заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що 20-22 та 25-26 липня 2016 року вона виконувала роботи з миття, дезінфекції використанням хімічних речовин ємкостей-цистерн для виноматеріалів - об`ємом 1500-1600 декалітрів кількості 109 штук з використанням хімічної речовини, що визнає відповідач. 27 липня 2016 року через значне погіршення самопочуття позивачка звернулася за медичною допомогою до сімейного лікаря КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 10», та її було госпіталізована до КЗОЗ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» на стаціонарне лікування, з діагнозом отруєння, що свідчить медична документація в матеріалах справи. За результатами розслідування комісією було складено Акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 26 липня 2016 року о 13 год 00 хв на ДП «Харківський завод шампанських вин», код згідно з , Міністерства аграрної політики продовольства України, від 17 жовтня 2016 року за формою Н-5.

За результатами повторного розслідування комісією було складено Акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 26 липня 2016 року о 13 год 00 хв на ДП «Харківський завод шампанських вин», код згідно з , Міністерства аграрної політики продовольства України, від 13 квітня 2017 року за формою Н-5 та встановлено , що нещасний випадок на ДП «Харківський завод шампанських вин», який трапився з позивачкою, 26 липня 2016 року, не пов`язаний з виробництвом, є «відсутність однозначного медичного висновку щодо встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 з впливом на неї небезпечні шкідливих виробничих факторів».

Позивачка не погоджуючись з такими висновками комісії та звернулася з позовом до суду.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

За положеннями ч.1, ч.3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що 20-22 та 25-26 липня 2016 року позивачка виконувала роботи з миття, дезінфекції з використанням хімічних речовин ємкостей-цистерн для виноматеріалів - об`ємом 1500-1600 декалітрів кількості 109 штук з використанням хімічної речовини. 27 липня 2016 року через значне погіршення самопочуття позивачка звернулася за медичною допомогою до сімейного лікаря КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 10», де її було госпіталізована до КЗОЗ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» на стаціонарне лікування, з діагнозом отруєння.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачка працювала у відповідача та виконувала роботи по миттю та дезінфекції ємкостей - цистерн з використанням хімічних речовин, а наступного дня звернулася до лікаря, де їй встановили діагноз: гостре інгаляційне отруєння неуточненою отруйною речовиною, еритематозна гастродуоденопатія, дуоденогастральний рефлекс.

Факт виконання зазначених робіт з використанням саме хімічних речовин у вказані позивачкою строки відповідачем не спростовано.

Даних про погіршення стану здоров`я внаслідок отруєння алкоголем, наркотичними засобами, токсичними чи отруйними речовинами застосування яких не пов`язане із виробничим процесом, матеріали справи не містять.

Як убачається з висновку комісійної судово-медичної експертизи №08-68/2019/пц від 14.01.2020 р. експертною комісією не виключається виникнення у ОСОБА_1 гострого інгаляційного отруєння внаслідок токсичної дії парів подразнюючої речовини (анамнестично, хлорвмісних речовин) легкого ступеня після проведення робіт із застосуванням дезінфекуючих засобів ( то. 3 а.с. 12-111).

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем доведено обставини, на які вона посилається на підтвердження своїх позовних вимог. За таких обставин, зважаючи на положення підпункту 17 пункту 15 Порядку відповідно до якого обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1 є одержання потерпілим травми або інших ушкоджень внаслідок погіршення стану його здоров`я, яке сталося під впливом небезпечного виробничого фактора чи середовища у процесі виконання ним трудових (посадових) обов`язків, що підтверджено медичним висновком. Колегія суддів вважає наявними підстави визнати таким, що пов`язаний з виробництвом нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 у період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року на Державному підприємстві «Харківський завод шампанських вин, зобов`язавши відповідача, скласти акт за формою Н-1 за фактом нещасного випадку на виробництві.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. суд апеляційної інстанції вважає такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та 81 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95 р.№4 (із змінами та доповненнями) відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Як роз`яснено у п. 4 та 5 вказаної Постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач; при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Наявність причинного зв`язку між протиправним діянням і моральною шкодою, що є обов`язковою підставою відповідальності за завдану моральну шкоду, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою і моральною шкодою дає можливість визначати суб`єкта її відповідальності та її межі, тобто особа має нести відповідальність лише за ту шкоду, яка викликана саме її поведінкою.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивачка не довела належними та допустимими доказами те, що саме діями відповідача їй завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача та його вини в заподіянні моральної шкоди; не зазначила, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції у відповідності до п.п.1,4 частини 1 статті 376 ЦПК України - скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Харківський завод шампанських вин» про визнання нещасного випадку, таким, що пов`язаний із виробництвом, зобов`язання ДП «Харківський завод шампанських вин», скласти акт за формою Н-1 за фактом нещасного випадку на виробництві, з ухваленням нового про задоволення позову в цій частині.

Судові витрати колегія суддів розподіляє за правилами передбаченими п. 1 ч. 2, ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» стягуючи їх з відповідача в дохід держави у загальному розмірі 3 200 грн.,з яких: судовий збір - за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 1280 грн. та за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - 1920 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.п. 1,4 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, --

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський завод шампанських вин» про визнання нещасного випадку, таким, що пов`язаний із виробництвом, зобов`язання ДП «Харківський завод шампанських вин» скласти акт за формою Н-1 за фактом нещасного випадку на виробництві, скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 у період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року на Державному підприємстві «Харківський завод шампанських вин» таким, що пов`язаний із виробництвом.

Зобов`язати Державне підприємство «Харківський завод шампанських вин» скласти акт за формою Н-1 за фактом нещасного випадку на виробництві, що стався з ОСОБА_1 у період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року.

Стягнути з Державного підприємства «Харківський завод шампанських вин» () у дохід держави судовий збір у розмірі 3200 (три тисячі двісті) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В.Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 23 листопада 2020 року.