Єдиний унікальний номер справи 229/3030/20
Номер провадження № 2/229/1153/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2020 р. Дружківський міський суд Донецької області

в складі:

головуючого судді: Гонтар А.Л.,

при секретарі: Білик О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_11 , третя особа Орган опіки та піклування Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_11 , третя особа Орган опіки та піклування Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

В позові ОСОБА_1 зазначила, що її неповнолітня донька ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначений будинок було набуто на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2020 року. На даний час в зазначеному будинку зареєстровано попереднього власника та членів його сім`ї. Відповідачі зареєстровані в будинку проте з 2014 року в ньому не проживають. Окрім того, відповідачі виїхали на постійне місце проживання до республіки Білорусь.

Натомість позивач змушена нести матеріальні витрати по утриманню квартири та сплачувати за неї комунальні платежі, які стягуються з розрахунком на кожну зареєстровану у будинку особу. Також реєстрація місця проживання відповідачів створює позивачу перешкоди в отримані соціальних пільг.

Просить визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_11 такими, що втратили право користування житлом, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 05 жовтня 2020 року провадження в справі було відкрито та справу призначено до розгляду по суті на 21 жовтня 2020 року. Також до участі у розгляді справи залучено Орган опіки та піклування Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області (а.с. 51-53).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_12 , у судове засідання не з`явилася, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, не надали клопотання про розгляд справи без їх участі або відкладення розгляду справи, відзив також не надали.

Третя особа ОСОБА_11 у судове засідання не з`явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, не заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи Орган опіки та піклування Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, надала клопотання про розгляд справи без її участі та висновок щодо доцільності визнання дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вважають, що діти втратили право користування житловим приміщенням, оскільки їх батьками було придбано житло в Республіці Білорусь та діти зареєстровані за іншою адресою.

З огляду на це, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу на підставі наявних у справі доказів.

Оцінивши усі докази, зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, керуючись принципом верховенства права, суд дійшов до висновків про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю . Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб .

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Авдіївка, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 27 квітня 2004 року зроблено відповідний актовий запис № 96. Батьками особи зазначено: батьком - громадянина України ОСОБА_11 , матір`ю - громадянку України ОСОБА_1 (а.с.19).

Згідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 червня 2020 року, зареєстрованому у реєстрі за № 662 та посвідчено приватним нотаріусом Дорменок Ю.М., ОСОБА_3 , як продавець, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як покупець, яка діє за згодою матері ОСОБА_1 та батька ОСОБА_11 , склали цей договір про передачу майна, у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , у власність покупця (а.с.8-9).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 213805514 від 24 червня 2020 року, житловий будинок АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності з 24 червня 2020 року ОСОБА_2 (а.с.10).

Відповідно до довідки № 383 наданої 01 липня 2020 року виконавчим комітетом Соловйовської сільської ради, у будинку АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні громадяни: ОСОБА_3 , 1955 року народження, ОСОБА_4 , 1954 року народження, ОСОБА_5 , 1980 року народження, ОСОБА_6 , 1982 року народження, ОСОБА_7 , 2013 року народження, ОСОБА_8 , 2006 року народження, ОСОБА_9 , 2007 року народження, ОСОБА_10 , 1976 року народження (а.с.11).

Факт реєстрації відповідачів у зазначеному житловому будинку також підтверджується довідками виконавчого комітету Соловйовської сільської ради від 14 липня 2020 року № 263, № 265, №262, №261, №259, №260, № 264, № 258 у яких окрім реєстрації відповідачів у будинку АДРЕСА_1 , зазначено, що особи на території сільської ради фактично не проживають з 2014 року та вибули у Республіку Білорусь (а.с.43,44,45,46,47,48,49,50).

Актом перевірки фактичного проживання родини ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за адресою АДРЕСА_1 від 01 липня 2020 року, встановлено, що ОСОБА_3 , 1955 року народження, ОСОБА_4 , 1954 року народження, ОСОБА_5 , 1980 року народження, ОСОБА_8 , 2006 року народження, ОСОБА_6 , 1982 року народження, ОСОБА_7 , 2013 року народження, ОСОБА_9 , 2007 року народження, ОСОБА_10 , 1976 року народження, зареєстровані за зазначеною адресою, але фактично там не проживають з 2014 року по теперішній час. Зі слів сусідів заманені родини виїхали на постійне місце проживання до республіки Білорусь (а.с.16).

Відповідно до довідки про місце проживання та складу сім`ї від 26 серпня 2019 року № 320, виданої Малоавтюковським сільським виконавчим комітетом Калінковичського району Гомельської області Республіки Білорусь, та наданої до суду 24 вересня 2020 року виконавчим комітетом Соловйовської сільської ради, ОСОБА_3 , 1955 року народження, зареєстрований за місцем проживання з 09 квітня 2015 року, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім нього у зазначеному будинку зареєстровані: його дочка ОСОБА_6 , 1982 року народження, його зять ОСОБА_10 , 1976 року народження, його дружина ОСОБА_4 , 1954 року народження, його онука ОСОБА_9 , 2007 року народження, та його онук ОСОБА_7 , 2013 року народження (а.с.41).

Згідно довідки про місце проживання та складу сім`ї від 26 серпня 2019 року № 319, виданої Малоавтюковським сільським виконавчим комітетом Калінковичського району Гомельської області Республіки Білорусь, та наданої до суду 24 вересня 2020 року виконавчим комітетом Соловйовської сільської ради, ОСОБА_8 , 2006 року народження, зареєстрований за місцем проживання з 22 грудня 2018 року, а саме за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.42).

З висновку № 326 від 08 жовтня 2020 року наданого виконавчим комітетом Соловйовської сільської ради, орган опіки та піклування Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області вважає за доцільним позбавити дітей ОСОБА_9 , 2007 року народження, ОСОБА_7 , 2013 року народження, ОСОБА_8 , 2006 року народження, житла за адресою: АДРЕСА_1 . Вважають, що діти втратили право користування житловим приміщення оскільки їх батьки придбали житло у Республіці Білорусь та діти зареєстровані за іншою адресою.

Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

З огляду на викладене, оскільки відповідачі та діти не проживають у належному ОСОБА_2 на праві власності будинку більше одного року без поважних причин, при цьому мають зареєстроване місце проживання на території Республіки Білорусь, у зв`язку з чим, втратили право користування ним, а також, що їх реєстрація у цій будинку перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися даною квартирою та порушує права позивача як власника.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 361/7139/15-ц, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у даній справі.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі з дітьми не є власниками спірного нерухомого майна, фактично в будинку не проживають з 2014 року, зареєстровані у будинку, їх реєстрація порушує права позивача як власника житла, який на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 про визнання відповідачем та дітей такими, що втратили право на користування житлом, належним чином обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_11 , третя особа Орган опіки та піклування Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , 1954 року народження, ОСОБА_5 , 1980 року народження, ОСОБА_6 , 1982 року народження, ОСОБА_7 , 2013 року народження, ОСОБА_8 , 2006 року народження, ОСОБА_9 , 2007 року народження, ОСОБА_10 , 1976 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Дружківський міський суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 листопада 2020 року.

Суддя: А. Л. Гонтар