УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Гавриленко В.В.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська скаргу Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», особа, дії якої оскаржується Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в порядку виконання судового рішення щодо винесення постанови про арешт майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області 12 серпня 2020 року від представника ПАТ «Лисичанськвугілля» надійшла зазначена скарга. Яка вмотивована тим, що 24 липня 2020 року заступником начальника Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Каплуном Сергієм Миколайовичем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника відокремленого підрозділу «Автобаза» АТ «Лисичанськвугілля» по виконавчому провадженні ЗВП № 1342962 від 24 липня 2020 року.

Даною постановою було описано та накладено арешт на рухоме майно АТ «Лисичанськвугілля», серед якого автомобілі: марки КРАЗ 6510, днз. НОМЕР_1 ; марки ГАЗ 53 КО 503Б, днз. НОМЕР_2 ; марки ЗИЛ-ММЗ 4502, днз. НОМЕР_3 ; марки ЗИЛ-ММЗ 4502, днз. НОМЕР_4 ; марки ГАЗ-СА 3507, днз. НОМЕР_5 ; марки КС3562 МАЗ5334, днз. НОМЕР_6 ; марки КС3575А ЗИЛ133ГЯ, днз. НОМЕР_7 ; марки КС3562 на шасі МАЗ 5334, днз. НОМЕР_8 ; марки МАЗ 54331, днз. НОМЕР_9 ; марки УПР 1212М, днз. НОМЕР_10 ; марки КС5377 МАЗ5337, днз. НОМЕР_11 ; марки КАМАЗ 55111, днз. НОМЕР_12 ; марки ЗИЛ- НОМЕР_13 , днз. НОМЕР_14 ; марки КРАЗ 6510, днз. НОМЕР_15 ; марки ГАЗ 24, днз. НОМЕР_16 ; марки ВАЗ2109, днз. НОМЕР_17 ; марки ВАЗ21043, днз. НОМЕР_18 ; марки ГАЗ 33021, днз. НОМЕР_19 ; марки ГАЗ 33021, днз. НОМЕР_20 ; марки STAR266, днз. НОМЕР_21 ; марки ААЗ695Н, днз. НОМЕР_22 ; марки ЛАЗ699Р, днз. НОМЕР_23 ; марки ЛАЗ699Р, днз. НОМЕР_24 ; марки ЛАЗ699Р, днз. НОМЕР_25 ; марки ЛАЗ699Р, днз. НОМЕР_26 ; марки ЛАЗ699Р, днз. НОМЕР_27 ; марки РАР22038, днз. НОМЕР_28 ; марки ИЖ2715, днз. НОМЕР_29 ; марки АГП22 ЗИЛ431410, днз. НОМЕР_30 ; марки ЗИЛ ММЗ4502, днз. НОМЕР_31 ; марки ЗИЛ- НОМЕР_13 , днз. НОМЕР_32 ; марки ЗИЛ431410, днз. НОМЕР_33 ; марки ЗИЛ431412, днз. НОМЕР_34 ; марки ЗИЛ431610, днз. НОМЕР_35 ; марки ГАЗ5319, днз. НОМЕР_36 ; марки АЦ49Д243, ГАЗ5312, днз. НОМЕР_37 ; марки ГАЗ 3307, днз. НОМЕР_38 ; марки ЛУАЗ969, днз. НОМЕР_39 ; марки КРАЗ6510, днз. НОМЕР_40 ; марки ЗИЛ-ММЗ 45021, днз. НОМЕР_41 ; марки ЗИЛ- НОМЕР_13 , днз. НОМЕР_42 ; марки ЗИЛ- НОМЕР_13 , днз. НОМЕР_43 ; марки АЗЛК2141201, днз. НОМЕР_44 ; марки ЛАЗ699Р, днз. НОМЕР_45 ; марки МОАЗ6014, днз. НОМЕР_46 ; марки 4МЗАП-5208; марки Т-170, днз. НОМЕР_47 ; марки ДЗ42-Г-1, днз. НОМЕР_48 ; марки Т-170, днз. НОМЕР_49 .

Скаржник вважає, що постан ова заступника начальника Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Каплуна Сергія Миколайовича про арешт майна боржника незаконна та винесена з порушенням ЗУ «Про виконавче провадження». В обґрунтування скарги АТ «Лисичанськвугілля» посилалось на положення Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств».

Разом з тим, на частину майна, яка вже була описана у податкову заставу, повторно накладено арешт постановою у ЗВП № 1342962 від 24 липня 2020 року.

Ухвалою суду від 21 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за скаргою.

23 вересня 2020 року заступником начальника Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Каплуном Сергієм Миколайовичем надіслано відзив на скаргу в якому державний виконавець просить відмовити у задоволенні скарги.

Заступник начальника Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Каплун С.М. в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

15 травня 2020 року адвокат Бондарєва В.В. надала заяву в якій вимоги викладені в скарзі підтримала в повному обсязі та просила слухати справу без її участі.

Дослідивши надані матеріали суд встановив наступне.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Скарга вмотивована, зокрема і необхідністю застосування положень Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», з цього приводу суд зазначає наступне.

Пунктом 14 частини 1 статті 31 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі наявності підстав, передбачених ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств", виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Лисичанськвугілля» є вугледобувним підприємством, основним видом економічної діяльності якого є добування кам`яного вугілля.

24 травня 2017 року набрав чинності Закон України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств", відповідно до ст. 1 якого тимчасово, до 1 січня 2022 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Оскільки, зведене виконавче провадження відкрито з приводу виконання рішень суду про виплату заробітної плати, інших виплат що належать працівникам у зв`язку з трудовими відносинами, то посилання скаржника на необхідність застосування п. 14 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» є необґрунтованими.

Що стосується доводу скаржника щодо незаконності дій державного виконавця в частині опису та арешту майна яке описано в податкову заставу, суд зазначає.

Відповідно до ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

З аналізу зазначеної статті слідує, що виконавець може звернути стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями за сукупності умов, визначених ч. 1 ст. 51 вказаного Закону. Відсутність хоча б однієї з вказаних умов, встановлених ч. 1 ст. 51 Закону, унеможливлює звернення стягнення на заставлене майно боржника. Державний виконавець не може діяти на власний розсуд у цьому випадку (даний висновок узгоджується з позицією ВСУ викладеною в постанові від 06 лютого 2020 справа № 640/7964/19).

Відповідно до п. 89.3 ст. 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

З акта опису майна № 5 від 23 травня 2019 року складеного в.о. начальника Головного управління ДФС у Луганській області вбачається, що два транспортних засоби, а саме: моделі 4502 марки ЗИЛ-ММЗ, державний номерний знак НОМЕР_43 ; моделі 2141201, марки АЗЛК, державний номерний знак НОМЕР_44 ; моделі 699З, марки ЛАЗ, державний номерний знак НОМЕР_23 були описані у податкову заставу.(а.с. 20). Разом з тим, відповідно до оскаржуваної постанови на зазначені транспортні засоби накладено арешт.

Суд зазначає, що державним виконавцем не надано доказів того, що вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, та не надано доказів згоди заставодержателя на звернення стягнення на заставлене майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

У постанові від 24 липня 2020 року про опис та арешт майна в порушення вказаної норми закону не зазначено строк обмеження права користування відповідними транспортними засобами.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Проте, в порушення вищевказаної норми у постанові про арешт майна боржника від 24 липня 2020 року та про опис та арешт коштів боржника не зазначено розмір суми, в межах якої накладається арешт. Відсутня в постанові й конкретизація сум виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Відповідно до п. 10 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Проте, постанова по зведеному виконавчому провадженні не підписана зберігачем майна та стягувачем.

За таких обставин, суд приходить до висновку про визнання постанови по зведеному виконавчому провадженню № 1342962 про опис та арешт майна, винесеної заступником начальника Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Каплуном С.М., незаконною та такою що підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 447 ЦПК України, ст.ст. 1, 5, 18, 30, 31, 52, 56, ЗУ « Про виконавче провадження» суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», особа, дії якої оскаржується Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в порядку виконання судового рішення щодо винесення постанови про арешт майна боржника - задовольнити.

Скасувати постанову заступника начальника Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Каплуна Сергія Миколайовича про опис та арешт майна боржника від 24 липня 2020 року по зведеному виконавчому провадженню № 1342962.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Луганського апеляційного суду апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Д.Ю. Луньова