Справа № 199/2610/18
(2/199/23/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

16.11.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Ковтун К.В.,

представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації частки спільного сумісного майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації частки спільного сумісного майна.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з 26.08.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , від якого мають двох малолітніх синів - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із весни 2016 року подружні відносини між сторонами припинені та подружжя почало проживати окремо. Місце проживання дітей за домовленістю батьків визначено з позивачкою та з ОСОБА_6 у судовому порядку утримуються аліменти на утримання дітей.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль Hyundai Tucson (2008 року випуску, об`єм двигуна І975 см.куб., право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі довідки рахунку серії ДПІ №579262 від 11.05.2012 року), та автомобіль CHEVROLET Aveo (2006 року випуску, який також було зареєстрований за відповідачем, на підставі біржової угоди №941213 від 13.10.2009 року).

Із листа Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській обл. №31/4-41аз від 20.03.2018 року позивач дізналася, що 23.08.2017 року автомобіль Hyundai Tucson зареєстровано за новим власником.

Крім того, згідно з листом Регіонального сервісного центру МВС в

Дніпропетровській області №31/4-19/ад від 23.11.2018 року, право власності на автомобіль марки CHEVROLET Aveo, 2006 року, об`єм двигуна 1498 см.куб., 16.05.2018 року перереєстровано на нового власника.

Автомобілі Hyundai Tucson та CHEVROLET Aveo продані відповідачем без відома та згоди дружини ОСОБА_4 , а отримані від продажу кошти відповідач витратив на власні потреби.

Згідно з висновком №08/04/18 експертного товарознавчого дослідження про оцінку колісного транспортного засобу, складеного 12.04.2018 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., ринкова вартість ідентичного колісного транспортного засобу - автомобіля CHEVROLET Aveo, 2006 року, об`єм двигуна 1498 см.куб., станом на 04.03.2018 року складає 80 940, 00 гривень.

Відповідно до висновку №07/04/18 експертного товарознавчого дослідження про оцінку колісного транспортного засобу, складеного 12.04.2018 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., ринкова вартість ідентичного колісного транспортного засобу - автомобіля Hyundai Tucson, 2008 року, об`єм двигуна 1975 см.куб., станом на 23.08.2017 року складає 231 610,00 гривень.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості частки спільного сумісного майна у сумі 156 275,00 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив, у якому проти позову заперечував у повному обсязі та зазначив, що з 26.08.2006 року він перебував із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, подружні стосунки сторони не підтримували із жовтня 2017 року, у зв`язку з чим рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.Під час шлюбу, крім іншого майна, були придбані два автомобіля - 11.05.2012 року Hyundai Tucson, 2008 року випуску, та 13.10.2009 року Chevrolet Aveo, 2006 року випуску.

Автомобіль Hyundai Tucson, 2008 року випуску, був відчужений 23.08.2017 року під час перебування сторін у шлюбі та проживання однією сім`ю, а грошові кошти, отримані від продажу автомобіля, були направлені на потреби сім`ї, ведення спільного господарства та особисті потреби один одного.

Стосовно автомобіля Chevrolet Aveo, 2006 року випуску, відповідач зазначив, що вказаний автомобіль також купувався під час перебування з позивачем у шлюбі, але не за спільні кошти, а за особисті, які він отримав у подарунок від свого батька, у зв`язку з чим після розірвання шлюбу батько відповідача виявив бажання переоформити цей автомобіль на себе, а відповідач, як одноособовий власник майна, здійснив такі дії.

У вересні 2009 року батько відповідача ОСОБА_7 подарував особисто відповідачу грошові кошти у розмірі 8 000 доларів США саме для придбання автомобіля, що на той час було еквівалентно 64000,00 грн.. Вказані обставини підтверджуються розпискою, складеною у присутності двох свідків, які бачили передачу цих коштів відповідачу.

Позивачка на той час знаходилась у відпустці по догляду за сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним трьох років. Матеріальне забезпечення сім`ї здійснював лише відповідач, проте відкладати кошти на придбання автомобіля зі свого заробітку він не мав можливості. У зв`язку з цим батько відповідача допоміг придбати автомобіль, подарувавши кошти особисто відповідачу.

Відповідач також вказує, що зазначений у позовній заяві період припинення шлюбних відносин у 2016 році, не відповідає дійсності, оскільки рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31.01.2018 року про розірвання шлюбу встановлено, що сторони разом не проживали і спільного господарства не вели, шлюбно-сімейні стосунки не підтримували з жовтня 2017 року. Вказане рішення набрало законної сили 04.03.2018 року та позивачем не оскаржувалося.

Позивач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та додатково пояснила, що з 26.08.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та у квітні 2016 року чоловік пішов із сім`ї. За період перебування у шлюбі придбано автомобілі Hyundai Tucson та CHEVROLET Aveo, які після припинення шлюбно-сімейних стосунків відповідач залишив у своєму користуванні. Згодом дізналася, що відповідач відчужив автомобіль Hyundai Tucson, а Сhevrolet Aveo перереєстрував на свого батька. Відповідач не повідомляв про свій намір продати спільні автомобілі, згоду на відчуження спільного майна вона не надавала. Автомобілі були придбані за спільні кошти сім`ї, заперечує проти посилання відповідача з приводу того, що кошти на автомобіль Сhevrolet Aveo йому подарував батько, оскільки за своїм матеріальним становищем не він мав змоги надати таку велику суму.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував та пояснив, що автомобіль Hyundai Tucson був проданий 23.08.2017 року за 180 000,00 гривень, тобто під час перебування сторін у шлюбі та проживання однією сім`єю. Продаж автомобіля він погоджував із дружиною, однак письмової згоди не було. Після відчуження автомобіля іще до жовтня 2017 року вони проживали однією сім`єю, тому кошти були втрачені на потреби сім`ї: половину коштів сплачував дружині у вигляді спільної поїздки на відпочинок, сплати кредиту, аліментів та боргу по аліментам. Пішов із сім`ї він у вересні 2017 року.

Стосовно автомобіля Сhevrolet Aveo пояснив, що кошти на вказаний автомобіль йому подарував батько. Після придбання автомобіль був оформлений на відповідача, однак через те, що кошти на нього надавав саме батько, тому після розірвання шлюбу вказаний автомобіль був переоформлений на нього.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у позову в повному обсязі.

Також у судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що із позивачкою ОСОБА_4 перебуває у дружніх стосунках та є хрещеною матір`ю старшого сина. Свідку відомо, що під час шлюбу сторонами були придбані два автомобілі Hyundai Tucson та CHEVROLET Aveo. Після розірвання шлюбу між сторонами не було спільних покупок та майнових справ.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що добре знайома зі сторонами по справі, є хрещеною матір`ю молодшого сина. Зазначила, що сторони припинили мешкали разом з весни 2016 року. Під час перебування сторін у шлюбі було придбано два автомобілі Hyundai Tucson та CHEVROLET Aveo.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він був присутнім при передачі коштів на придбання автомобіля між відповідачем та його батьком. Гроші передавалися восени 2009 року, точну суму не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що батько позивача позичив у неї кошти у сумі 11000,00 гривень для свого сина. Також свідок була присутня при передачі коштів, які батько відповідача передавав відповідачу у подарунок. У якій сумі та валюті були передані гроші не знає, однак відомо, що кошти передавалися на придбання автомобіля та була написана розписка.

Свідок ОСОБА_7 , який є батьком відповідача, пояснив, що восени (якого саме року не пам`ятає), він подарував сину кошти у розмірі 8000,00 доларів США на придбання автомобіля. Вказану суму свідок позичив у куми ОСОБА_11 .. Коли дарував кошти покликав двох свідків та написав розписку. Після того, як дізнався, що дружина сина бажає забрати автомобіль, разом із сином переоформив автомобіль на себе.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що із 26.08.2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31.01.2018 року був розірваний (а.с. 6, 9).

Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені з жовтня 2017 року, що також встановлено рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31.01.2018 року (а.с.9).

За час перебування у шлюбі сторонами були придбані автомобіль Hyundai Tucson, 2008 року випуску, об`єм двигуна І975 см.куб, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2 , та автомобіль CHEVROLET Aveo, 2006 року випуску, який також було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , що не заперечують сторони та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до листа з Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській обл. №31/4-41аз від 20.03.2018 року, автомобіль Hyundai Tucson 23.08.2017 року зареєстровано за новим власником (а.с.12).

Згідно з листом Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області №31/4-19/ад від 23.11.2018 року право власності на автомобіль марки CHEVROLET Aveo, 2006 року, об`єм двигуна 1498 см.куб, 16.05.2018 року було перереєстровано на нового власника (а.с.127).

Згідно з висновком №08/04/18 експертного товарознавчого дослідження про оцінку колісного транспортного засобу, складеного 12.04.2018 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., ринкова вартість ідентичного колісного транспортного засобу - автомобіля CHEVROLET Aveo, 2006 року, об`єм двигуна 1498 см.куб, станом на 04.03.2018 року складає 80 940, 00 гривень (а.с. 58-62).

Відповідно до висновку №07/04/18 експертного товарознавчого дослідження про оцінку колісного транспортного засобу, складеного 12.04.2018 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., ринкова вартість ідентичного колісного транспортного засобу - автомобіля Hyundai Tucson, 2008 року, об`єм двигуна 1975 см.куб., станом на 23.08.2017 року, складає 231 610,00 гривень (а.с. 50-54).

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно правових позицій Верховного Суду України від 05.04.2017 р. у справі 6-399цс17, від 07.12.2016 р. у справі №6-1568цс16 та від 12.10.2016 р. у справі 6-846цс16 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не лише факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У судовому засіданні відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що майно було придбано за його особисті кошти, крім того, у судовому засіданні він пояснив, що дружина перебувала на час придбання майна у відпустці по догляду за дітьми і не могла працювати, тобто виконувала обов`язки дружини та матері. Подружні стосунки між ними не були припинені, режим окремого проживання не встановлювався. Таким чином, вказані автомобілі є спільним майном подружжя.

Як вбачається із листа Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській обл. №31/4-41аз від 20.03.2018 року, автомобіль Hyundai Tucson 23.08.2017 року зареєстровано за новим власником (а.с.12), також відповідно до листа №31/4-19/ад від 23.11.2018 року право власності на автомобіль марки Сhevrolet Aveo, 2006 року, об`єм двигуна 1498 см.куб., 16.05.2018 року перереєстровано на нового власника (а.с.127).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частин перша статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Враховуючи вказані норми процесуального закону, суд оцінює як неналежні докази показання свідків на підтвердження обставин про джерела походження коштів на придбання автомобіля Сhevrolet Aveo, 2006 року, та про розмір подарованих коштів батьком відповідача, оскільки такі обставини оспорюються іншою стороною, та виходячи зі змісту ст.208 ЦК України, мають бути підтверджені лише письмовими доказами.

Крім того, свідок ОСОБА_7 , є рідним батьком відповідача та його пояснення за змістом свідчать на його користь. Як зазначив у суді, після перереєстрації автомобіля на нього та по теперішній час автомобілем користується його син, а кошти, начебто, він подарував сину для придбання автомобіля для сім`ї.

Пояснення свідка ОСОБА_11 в значній мірі ґрунтуються на відомостях, повідомлених їй відповідачем та його батьком ОСОБА_7 , оскільки суми переданих коштів вона не знає, а при поясненнях стосовно обставин придбання автомобіля вона не мала чіткої відповіді.

Суд відхиляє посилання відповідача на розписку про дарування йому грошей від 15.09.2009 року, як джерело коштів для придбання автомобілю Сhevrolet Aveo, 2006 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладання договору) за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з ч.5 ст.719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 р. передбачено, що до валютних цінностей відноситься валюта України - грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших фінансових установах на території України.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17,0 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 ст. 169 розділу IV ПКУ для відповідного року.

Відтак, договори дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує 850 грн., укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч.1 ст.219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Суд вважає, що надана відповідачем на спростування презумпції спільності майна розписка від 15.09.2009 року про дарування йому грошових коштів є нікчемною, а отже не може бути доказом тих обставин, на які посилається відповідач.

Окрім цього, відповідачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу, що про намір відчуження вказаних автомобілів він повідомляв позивача, а також те, що вказані автомобілі відчужено за її згоди. Доказів того, що кошти з продажу спірних автомобілів були витрачено виключно в інтересах сім`ї, а не на власні потреби відповідача, до суду також не надано.

Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача, що дані автомобілі, які є спільною сумісною власністю, були відчужені без згоди позивача ОСОБА_4 ..

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_4 фінансової участі у придбанні автомобілів не приймала бо була у декретній відпустці, судом відхиляються, оскільки в силу вимог частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, в постанові від 03.10.2018 року по справі N 127/7029/15-ц, з урахуванням вищенаведеного та відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі N 201/14044/16-ц, провадження №61-189ск17, дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав докази оцінки майна, а саме згідно з висновком №08/04/18 експертного товарознавчого дослідження про оцінку колісного транспортного засобу, складеного 12.04.2018 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., ринкова вартість ідентичного колісного транспортного засобу - автомобіля CHEVROLET Aveo, 2006 року, об`єм двигуна 1498 см.куб, станом на 04.03.2018 року, складає 80 940, 00 гривень (а.с.58-62).

Відповідно до висновку №07/04/18 експертного товарознавчого дослідження про оцінку колісного транспортного засобу, складеного 12.04.2018 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., ринкова вартість ідентичного колісного транспортного засобу - автомобіля Hyundai Tucson, 2008 року, об`єм двигуна 1975 см.куб., станом на 23.08.2017 року, складає 231 610,00 гривень (а.с.50-54).

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем в ході розгляду справи не спростовано вказану експертну оцінку вартості автомобілів та будь-яких доказів на підтвердження іншої ринкової вартості автомобіля суду зі сторони відповідача надано не було.

Таким чином, враховуючи, що транспортні засоби були придбані під час перебування у шлюбі за спільні кошти, тобто є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому суд вважає, що позивач має право на отримання суми, що дорівнює половині частки вартості відчуженого майна, та становить 40 470,00 грн. - за автомобіль CHEVROLET Aveo, 2006 року, та 115 805,00 грн. за автомобіль Hyundai Tucson, 2008 року, як компенсацію вартості частки спільного сумісного майна, з урахуванням встановленого у частині 1 ст.70 Сімейного кодексу України принципу рівності часток майна дружини та чоловіка.

Відпоідно до ст.141 ЦПК України із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1562 (одну тисячу п`ятсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 15, 16, 19, 76, 80, 81, 82, 89, 129, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 60, 61, 63, 69-71 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації частки спільного сумісного майна, - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості частки спільного сумісного майна у сумі 156 275 (сто п`ятдесят шість тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1562 (одну тисячу п`ятсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 26.11.2020 року.

Суддя