Справа № 467/1038/20
Провадження № 2/467/280/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.

представника позивача Багдасаряна А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою, поданою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з земельних ділянок загальною площею 5.56 га, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 . Позивач на протязі передбаченого законом 6-місячного строку для прийняття спадщини заяву до нотаріуса не подавав, оскільки є спадкоємцем, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважається таким, що прийняв спадщину. На момент смерті матері позивач був зареєстрований за місцем проживання колишньої дружини в АДРЕСА_1 , але після розлучення з березня 2003 року постійно проживав у власному будинку за адресою: АДРЕСА_2 разом із матір`ю по день її смерті. 22 вересня 2020 року позивач звернувся до Арбузинської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на належне матері майно, однак йому було відмовлено у цьому у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини так як він був зареєстрований за іншою адресою. Посилаючись на викладене, прохав встановити факт проживання постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини у період з березня 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, прохав суд їх задовольнити.

Представник відповідача Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій прохав розглядати справи в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Вислухавши думку представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 у смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 07 травня 2013 року виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з земельних ділянок загальною площею 5.56 га, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, та належало померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 049304, виданого Арбузинською райдержадміністрацією 11 січня 2005 року.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 21 листопада 1970 року Костянтинівською селищною радою, вбачається, що матір`ю позивача ОСОБА_2 є ОСОБА_3 .

Відповідно до роз`яснення Арбузинської державної нотаріальної контори від 22 вересня 2020 року за № 389/01-16 позивачу ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, належне його матері ОСОБА_3 , у зв`язку з пропуском ним передбаченого законом 6-місячного строку для прийняття спадщини.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася, про що свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1220, ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1270 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною третьої ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Отже, зі змісту зазначених норм вбачається, що обставинами, які свідчать про прийняття спадщини є постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або подача у встановлений строк спадкоємцем, який не проживав зі спадкодавцем, заяви нотаріусу про прийняття спадщини.

Відповідно до п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, але діяла на час виникнення спірних правовідносин) доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне місце проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

При цьому відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Згідно із ст. 1258 цього Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно із п. 6 рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно проживають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання позивача ОСОБА_2 , останній з липня 1994 року по теперішній час є зареєстрованим в АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 02 липня 2019 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано шлюб 20 березня 2003 року.

У відповідності до договору дарування від 15 березня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Петренко О.В., ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 .

Згідно довідки № 930 від 09 вересня 2020 року, виданої Костянтинівською селищною радою Арбузинського району Миколаївської області, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 з 12 листопада 1980 року, разом з нею проживав її син - ОСОБА_2 , який здійснив поховання, дійсно вели сумісне домашнє господарство.

Факт спільного проживання позивача разом з спадкодавцем з 2003 року по день її смерті також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , допитаних у судовому засіданні, які є сусідами та односельчанами позивача, достовірність яких у суду сумнів не викликають.

Із пояснень вказаних свідків вбачається, що ОСОБА_2 після розлучення з дружиною з кінця 2003 року проживав разом з покійною матір`ю ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 в одному будинку. Вони разом вели домашнє господарство, син доглядав за качками, свинями, обробляв город, заготовлював дрова для опалення будинку взимку, мати готувала йому їжу, прала йому одяг. За спільні кошти вони робили ремонт у будинку, бетонували двір, зробили арку для винограду, придбали електрочайник, нове ліжко, мікрохвильову піч.

Вказані обставини свідчать про те, що позивач та спадкодавець ОСОБА_3 мали взаємні права та обов`язки, спільні заощадження, спільний бюджет, здійснювали спільні витрати, покупки, ремонт у будинку та спільно харчувалися.

На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та є такими, що дозволяють встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини у період з березня 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак враховуючи, що юридичне значення у відповідності до ст. 1264 ЦК України має лише п`ятирічний строк до моменту смерті спадкодавця, суд вважає за необхідне визначити цей період з 27 квітня 2008 року по 27 квітня 2013 року.

У зв`язку з наявністю підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю подана заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву, подану ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщинизадовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини у період з 27 квітня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М.Кологрива