КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 362/5460/18
Головуючий у першій інстанції - Марчук О.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок», подану представником Мартиновським Олександром Валерійовичем, на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок», треті особи: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом й з урахуванням останньої редакції щодо уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача на свою користь 52 932,32 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 27 вересня 2015 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Камаз» номерний знак НОМЕР_1 з причепом марки «Нефаз» номерний знак НОМЕР_2 , якій належать ПСГП «Агрофірма «Світанок» на 67-му кілометрі + 700 метрів автодороги М-05 Київ - Одеса, під час виконання маневру розвороту, не надав переваги в русі автомобілю марки «BMW» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, чим порушив вимоги пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, внаслідок чого відбулося зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

В позовній заяві вказано, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди їй було завдано матеріальну шкоду, яка, відповідно до висновку експерта від 15 листопада 2019 року, становить 86 795,01 грн. Оскільки страхова компанія здійснила виплату їй страхового відшкодування у розмірі 47 136 грн, тому просить достягнути різницю з відповідача, як власника транспортного засобу, з яким сталася дорожньо-транспортна пригода.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПСП «Агрофірма «Світанок» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 39 659,01 грн та 6 551 грн у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ПСГП «Агрофірма «Світанок» - Мартиновський О.В. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції не було враховано змісту заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача по справі.

Представник апелянта вказує на те, що поданою заявою про уточнення позовних вимог від 11 лютого 2020 року позивач по справі одночасно змінила предмет і підставу позову. Зокрема, в заяві про уточнення позовних вимог від 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 зазначила, що враховуючи інформацію звіту експерта Єрмоленко О.О. Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, а також те, що при призначенні проведення даної експертизи не було інших питань до попередньо визначеної у звіті експерта ОСОБА_4 реальної ринкової вартості пошкодженого в результаті ДТП авто, про яке йдеться в її позовній заяві, наголосивши на актуалізації експертних висновків, під виглядом нібито уточнення позовних вимог фактично змінила підставу позову.

Крім того, на думку апелянта, ОСОБА_1 також змінила і предмет позову, оскільки змінила одну позовну вимогу на іншу, зокрема замінила позовну вимогу про стягнення різниці між ринковою вартістю, страховим відшкодуванням та сумою, за яку продано залишки автомобіля на нову позовну вимогу - про стягнення суми різниці між матеріальною шкодою, визначеною у звіті Єрмоленко О.О. і отриманою сумою страхового відшкодування та сумою, отриманою від відчуження пошкодженого автомобіля.

Враховуючи зазначене, оскільки позивач змінив і предмет і підстав позову щодо вказаної позовної вимоги, то представник апелянта просив в зазначеній частині закрити провадження, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі також наголошується, що вартість ліквідних залишків автомобіля позивача, після погодження відповідного звіту становила 35 865 грн, проте остання на власний розсуд здійснила їх продаж за ціною в 19 000 грн. Враховуючи зазначене, апелянт також не погоджується із заявленою сумою позивача що стягнення з відповідача різниці між ринковою вартістю автомобіля, 19 000 грн ціною продажу та 35 865 грн вартості ліквідних залишків, так як така різниця не є завданою позивачу шкодою. Тому не підлягає відшкодуванню позивачу ні 35 865 грн вартості ліквідних залишків, ні різниця між їх продажем.

Також апелянт вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача різниці між ринковою вартістю і реальною середньою вартістю автомобіля не базується на вимогах закону. Вказано, що ОСОБА_1 не довела належними доказами того, що станом на дату подачі позовної заяви реальна середня ринкова вартість її автомобіля становить 121 499 грн, а станом на дату подачі позову ринкова вартість даного авто становить 86 414,94 грн.

Враховуючи вищевикладене, представник ПСП «Агрофірма «Світанок» - Мартиновський О.В. просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року в частині часового задоволення та стягнення з ПСП «Агрофірма «Світанок» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 39 659,01 та 6 551 грн у відшкодування судових витрат та закрити провадження в цій частині.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , відповідно до якого вказано, що предмет та підстава позову не змінювались, а позовні вимоги було лише уточнено відповідно до норм чинного законодавства та з урахуванням висновків експертів, які є доказами по справі. ОСОБА_1 вважає апеляційну скаргу необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що у зв`язку із пошкодженням внаслідок вчиненого з вини працівника відповідача ДТП, позивачу не було відшкодовано матеріальну шкоду в загальній сумі 39 659,01 грн, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказаний розмір шкода, завданої майну позивача зобов`язаний відшкодувати відповідач.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то судом зазначено, що вказані вимоги є необґрунтованими, оскільки відсутня вина відповідача у її заподіянні.

Апеляційний суд не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення № 357/14650/15-п встановлено, що 27 вересня 2015 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Камаз» номерний знак НОМЕР_1 з причепом марки «Нефаз» номерний знак НОМЕР_2 на 67-му кілометрі + 700 метрів автодороги М-05 Київ - Одеса, під час виконання маневру розвороту, не надав переваги в русі автомобілю марки «BMW» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, чим порушив вимоги пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, внаслідок чого відбулося зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Вказаною постановою встановлено і повністю доведено вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності (а.с.17, т.1).

Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із вказаного слідує, що судовим рішенням було встановлено факт того, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП, яке відбулося за участю транспортного засобу марки «Камаз» номерний знак НОМЕР_1 з причепом марки «Нефаз» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «BMW» номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , а також встановлено факт завдання механічних пошкоджень транспортним засобам.

Власником автомобіля марки «BMW» номерний знак НОМЕР_3 станом на час ДТП була ОСОБА_1 , власником автомобіля марки «Камаз» номерний знак НОМЕР_1 - ПСП «Агрофірма «Світанок», а керував належним відповідачу автомобілем під час ДТП ОСОБА_2 , який перебував у той момент у трудових відносинах із відповідачем.

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 27 вересня 2015 року, ОСОБА_3 замовив послугу евакуатора в день ДТП щодо перевезення автомобіля «BMW» номерний знак НОМЕР_3 з смт Гребінки до м. Буча. Вартість вказаної послуги складала 1200 грн (а.с.20).

Згідно з направленням по справі №177361 від 28 вересня 2015 року, ПрАТ «АСК «Інго Україна» направила експерта (аварійного комісара) для огляду пошкодженого транспортного засобу «BMW» номерний знак НОМЕР_3 . Вказано, що огляд буде проводити ТОВ «Експетрум АВЕ» (а.с.27, т.1).

Відповідно до листа ПрАТ «АСК «Інго Україна» від 25 грудня 2015 року, адресованого ОСОБА_1 , роз`яснено, що відповідно до звіту №15026, складеного ТОВ «Експетрум АВЕ», вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW» номерний знак НОМЕР_3 становить 208 452,23 грн. що значно вище ринкової вартості даного автомобіля, яка становить 81 801 грн. Тобто, відновлювальний ремонт перевищує ринкову вартість автомобіля, відповідно ремонт транспортного засобі є економічно недоцільним. Вартість ліквідних залишків, після пошкодження відповідно до звіту складає 35 865 грн. Вказано, що сума страхового відшкодування становить 47 136 грн (а.с.18-19, т.1).

Таким чином, страхова компанія ПрАТ «АСК «Інго Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 47 136 грн, виходячи з даних, які базуються на звіті №15026, складеного ТОВ «Експетрум АВЕ» від 30 вересня 2015 року.

Крім того, ОСОБА_1 також замовила проведення експертизи її автомобіля в ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» й відповідно до наданого висновку від 10 листопада 2015 року вказано, що розмір матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля становить 86 414,94 грн (а.с.69-85, т.1).

Також матеріали справи містять досудову вимогу ОСОБА_1 , яку адресовано директору ПСП «Агрофірма «Світанок», відповідно до якої ОСОБА_1 оцінила понесені нею та членами її родини збитки у розмірі 44 000 грн (а.с.90-94, т.1).

ПрАТ «АСК «Інго Україна» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 47 136 грн, що підтверджується платіжним дорученням №9964 від 16 грудня 2015 року (а.с.181, т.1). Позивач, отримавши від ПрАТ «АСК «Інго Україна» страхову виплату, фактично погодилася із умовами оцінки вказаного автомобіля викладеного в звіті №15026, складеного ТОВ «Експетрум АВЕ» від 30 вересня 2015 року.

В подальшому, ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу транспортного засобу №03016/01/3243/16 від 09 липня 2016 року з ОСОБА_6 , відповідно до якого продала належний їй транспортний засіб «BMW» номерний знак НОМЕР_3 за ціною 19 000 грн (а.с.99, т.1).

Судом також встановлено, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2019 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Було призначено судову авто товарознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, попереджено про кримінальну відповідальність. На вирішення експертизи постановлено наступне питання: яка вартість матеріального збитку (шкоди), завданої власнику КТЗ ОСОБА_1 , автомобіля марки «BMW 318і», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 унаслідок ДТП від 17 вересня 2015 року станом на дату 17 вересня 2015 року (а.с.106, т.2).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 15 листопада 2019 року №20547/19-54 було встановлено, що вартість матеріального збитку (шкоди), завданої власнику КТЗ ОСОБА_1 , автомобіля марки «BMW 318і», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 унаслідок ДТП від 17 вересня 2015 року станом на дату 17 вересня 2015 року складає 86 795,01 грн (а.с.116-120, т.2).

Відповідно до рахунку №3288 від 21 серпня 2019 року ОСОБА_1 оплатила проведення вказаної експертизи у розмірі 4 710 грн (а.с.144, т.2).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Так, з матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 в момент ДТП дійсно перебував у трудових відносинах із ПСП «Агрофірма «Світанок».

Таким чином, враховуючи положення статті 1172 ЦК України, ПСП «Агрофірма «Світанок» є належним відповідачем по справі.

Разом з тим, відповідно до положень п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно із положенням ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Вказаний закон також роз`яснює, що саме відноситься до шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, а саме: шкода, яка пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої майну потерпілої особи страховиком, якщо цивільно-правову відповідальність винної особи у дорожньо-транспортній пригоді було застраховано у передбаченому законом порядку.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що на момент ДТП транспортний засіб марки «Камаз» номерний знак НОМЕР_1 з причепом марки «Нефаз» номерний знак НОМЕР_2 , який був під керуванням водія ОСОБА_2 було застраховано в ПрАТ «АСК «Інго Україна» й вказаний транспортний засіб належав на праві власності ПСП «Агрофірма «Світанок».

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 15 листопада 2019 року №20547/19-54, здійсненого на підставі ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2019 року, було встановлено, що вартість матеріального збитку (шкоди), завданої власнику КТЗ ОСОБА_1 , автомобіля марки «BMW 318і», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 унаслідок ДТП від 17 вересня 2015 року станом на дату 17 вересня 2015 року складає 86 795,01 грн (а.с.116-120, т.2).

ПрАТ «АСК «Інго Україна» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 47 136 грн, що підтверджується платіжним дорученням №9964 від 16 грудня 2015 року (а.с.181, т.1).

Вказане свідчить, що ОСОБА_1 отримала страхове відшкодування від ПрАТ «АСК «Інго Україна» у розмірі 47 136 грн, вказану суму не оскаржувала й з нею погодилась, враховуючи, що автомобіль відповідача було застраховано й розмір страхового відшкодування за шкоду, завдану майну потерпілої особи становив 50 000 грн.

Таким чином, оскільки загальний розмір матеріального збитку (шкоди), завданої власнику КТЗ ОСОБА_1 , автомобіля марки «BMW 318і», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 унаслідок ДТП від 17 вересня 2015 року станом на дату 17 вересня 2015 року складав 86 795,01 грн, то враховуючи ліміт відповідальності по полісу страхування транспортного засобу за шкоду, завдану майну потерпілої особи у розмірі 50 000 грн, ОСОБА_1 мала право на отримання відшкодування у вказаному розмірі (50 000 грн) за рахунок коштів від страхового компанії, та різниці - за рахунок коштів відповідача.

Відтак, різниця між розміром завданих збитків та страховим відшкодуванням на яке позивач мала право становить 36 795,01 грн (86 795,01-50 000).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням обставин справи суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає законодавчо визначену процедуру відшкодування шкоди особі, яку було завдано її майну в результаті ДТП.

Разом з тим, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (положення статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Так, із вказаного висновку експерта від 15 листопада 2019 року, вбачається, що вартість відновлювального ремонту становить 161 143 грн. Тобто, вказаний розмір значно перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, що свідчить про те, що автомобіль ОСОБА_1 є фізично знищеним.

Разом з тим, матеріалами справи було підтверджено, що вартість ліквідних залишків транспортного засобу ОСОБА_1 становила 35 865 грн, проте остання продала їх за вартістю в 19 000 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №03016/01/3243/16 від 09 липня 2016 року (а.с.99).

При ухваленні рішення суд не врахував положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 і наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», згідно з п.9 якої, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 у вказаній справі відчужила зазначений автомобіль в пошкодженому стані (ліквідні залишки автомобіля) в інтересах третьої особи, що виключає можливість в разі стягнення з відповідача шкоди у розмірі ринкової вартості автомобіля передачі його відповідачу, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру відшкодування шкоди.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування їй різниці між матеріальною шкоду, завданою її майну в результаті ДТП, страховим відшкодуванням та отриманою сумою від продажу ліквідних залишків транспортного засобу не базуються на положенням закону, оскільки по-перше, ОСОБА_1 не оскаржила суму страхового відшкодування, хоча мала право на отримання 50 000 грн від страхової компанії, по-друге, вартість транспортного засобу позивача після ДТП становила 35 865 грн, проте остання продала їх за ціною в 19 000 грн.

Таким чином, враховуючи вартість ліквідних залишків транспортного засобу позивача у розмірі 35 865 грн та розмір матеріальної шкоди, яку ОСОБА_1 мала право отримати за рахунок коштів відповідача у розмірі 36 795,01 грн, тому апеляційний суд вважає, що розмір матеріальної шкоду, на яку позивач по справі має право на отримання від відповідача у справі ПСГП «Агрофірма «Світанок» становить 930,01 грн (36 795,01-35 865).

Висновки щодо необхідності врахування розміру ліквідних залишків автомобіля також містяться в п.48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80 цс 19).

Посилання апелянта на те, що позивач по справі ОСОБА_1 , подаючи заяву про уточнення позовних вимог від 11 лютого 2020 року, змінила предмет і підставу позову, апеляційним судом сприймаються критично, оскільки позивачем було змінено лише суми коштів, які остання бажала стягнути з відповідача на свою користь.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції, дійшов до правомірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, проте вказане рішення підлягає зміні в частині розміру матеріальної шкоди, яка підлягає до стягнення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до вимог ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду, сплатив судовий збір у розмірі 1841 грн, а також 4 710 грн за проведення судової автотоварознавчої експертизи, що разом становить 6 551 грн.

Виходячи із того, що позивачем було заявлено позов на суму 52 932,32 грн., а обґрунтованими суд апеляційної інстанції визнав вимоги в розмірі 930, 01 грн., що пропорційно становить 2%, тому і розмір судових витрат, які підлягають стягнення з відповідача на користь позивача повинен становити 13,10 грн.

Крім того враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, тому з позивача на користь відповідача у справі підлягає стягненню витрати понесенні по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 630,50 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок», подану представником Мартиновським Олександром Валерійовичем, задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року в частині розміру матеріальної шкоди та судового збору, що підлягають стягненню з Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» на користь ОСОБА_1 змінити, визначивши розмір матеріальної шкоди в сумі 930,01 грн, а розмір судового збору в розмірі 13,10 грн, а всього 943 (дев`ятсот сорок три) грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( зареєстрована АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» 630 грн. 50 коп. понесених витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв