Справа пр. №2/756/3180/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2020 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Андрейчука Т.В.,
за участю секретаря судового засідання - Лісовенка О.О.,
учасники справи:
представники позивача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства "ДЕЛІВЕРІ КАР", товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.Л.", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору комісії, -
У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів приватного підприємства "ДЕЛІВЕРІ КАР" (далі - ПП "ДЕЛІВЕРІ КАР"), товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.Л." (далі - ТОВ "А.В.Л."), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору комісії від 24 лютого 2018 року №501-02/2018, укладеного між ПП "ДЕЛІВЕРІ КАР" та ОСОБА_1 , від імені якої діяло ТОВ "А.В.Л.".
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 09 січня 2020 року, відповідно до положень ч. 9 ст. 187 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПП "ДЕЛІВЕРІ КАР", ТОВ "А.В.Л.", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору комісії передано на розгляд Оболонському районному суду м. Києва.
27 січня 2020 року указана справа надійшла до Оболонського районного суду м. Києва та ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.
Позивач зазначила, що договір комісії від 24 лютого 2018 року №501-02/2018 є недійсним, оскільки ТОВ "А.В.Л.", укладаючи оспорюваний правочин, вийшло за межі наданих йому повноважень, які покладені на нього рішенням суду. Крім того зазначала, що всупереч встановленому у рішенні суду порядку, ціна продажу автомобіля визначена не суб`єктом оціночної діяльності, а сторонами на власний розсуд.
Також ОСОБА_1 вказувала на те, що рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2017 року у справі №161/4584/17, на підставі якого діяло ТОВ "А.В.Л.", укладаючи оспорюваний правочин, було у подальшому сковане рішенням Верховного Суду від 21 серпня 2019 року.
З цих підстав ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір комісії від 24 лютого 2018 року №501-02/2018.
Відповідачі ПП "ДЕЛІВЕРІ КАР", ТОВ "А.В.Л." відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до суду не подали.
Третя особа ОСОБА_3 пояснення щодо позову ОСОБА_1 до суду не подав.
У судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги з мотивів, наведених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити.
Представники відповідачів у судове засідання повторно не з`явилися, відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, про причини неявки в судове засідання своїх представників суд не повідомили, заяв про розгляд справи за відсутності їх представників до суду не подали.
За таких обставин та за відсутності заперечень позивача та її представників, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.
Заслухавши вступні слова позивача та її представників, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.
24 лютого 2018 року між ПП "ДЕЛІВЕРІ КАР" (комісіонер) та ОСОБА_1 (комітент), від імені якої на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2017 року у справі №161/4584/17 діяло ТОВ "А.В.Л." (комітент), було укладено договір комісії №501-02/2018, згідно з умовами якого комітент доручив, а комісіонер зобов`язався за винагороду за рахунок комітента здійснити від свого імені продаж майна переданого на комісію (п. 1 договору). Конкретні умови угоди, кількість, якість та мінімальна ціна продажу товару, а також інші умови та вказівки комітента наводяться в акті технічного стану транспортного засобу, або його складової частини (пп. 1.1 п. 1 договору комісії). Місцем передачі товару на комісію сторони визначили м. Луцьк (п. 2.1 п. 2 договору комісії) (а. с. 20).
Судом з`ясовано, що спір між сторонами справи виник щодо правомірності вчинення договору комісії від 24 лютого 2018 року №501-02/2018, право на укладення якого виникло на підставі заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2017 року у справі №161/4584/17 за позовом ТОВ "А.В.Л." до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Згадане судове рішення було чинним на момент укладення оспорюваного правочину.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Захист цивільних прав та інтересів судом встановлено ст. 16 ЦК України, зміст частини першої якої визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлює способи захисту цивільних прав та інтересів.
Системний аналіз вказаних норм права, дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягає дійсне порушене право позивача.
Вказаний договір купівлі продажу від 24 лютого 2018 року № 501-02/2018 позивачем не оспорюється.
Договір комісії, який є предметом розгляду цієї справи, в розумінні ЦК України не є тим правочином, на підставі якого здійснюється відчуження майна, а тому відсутні підстави вважати, що спірним договором комісії порушено права та інтереси позивача ОСОБА_1 (такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року, винесеній у справі №161/9869/18 за позовом ОСОБА_1 до ПП "ДЕЛІВЕРІ КАР", ТОВ "А.В.Л." про визнання недійсним договору комісії від 24 лютого 2018 року №501-02/2018).
За приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову про визнання недійсним договору комісії від 24 лютого 2018 року №501-02/2018, позаяк він не порушує прав, свобод та інтересів позивача.
Керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного підприємства "ДЕЛІВЕРІ КАР", товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.Л.", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору комісії - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук

Повний текст рішення виготовлено 25 листопада 2020 року