СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2365/20

пр. № 2/759/2949/20

23 липня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Миколаєць І.Ю.,

секретаря : Марус А.О.,

при розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останнього на її користь заборгованість за усним договором позики у розмірі 250 836,00 грн., 3% річних з 01.09.2017 по 04.02.2019 у сумі 18286,99 грн., а всього 269122,99 грн. та судовий збір у розмірі 2691,23 грн. На підтвердження своїх вимог позивач вказав, що відповідач написав розписку, відповідно до якої відповідач зобов`язувався 01.09.2017 року повернути грошові кошти, які позичив. Однак у строк, обумовлений в розписці, відповідач кошти не повернув. Тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження та пропозиції щодо надання відзиву, однак, відзиву не надав.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення враховуючи неподання відповідачем відзиву та відсутністю заперечень щодо такого розгляду справи.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США та зобов`язався їх повернути 01.09.2020 року (а.с.5)

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦПК України).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, і підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами у відповідності до ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України.Ст. 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до розписки Відповідач мав повернути борг 01.09.2017 року, отже цей день можна вважати днем виконання зобов`язання. Офіційний курс НБУ на 1 веречня 2017 року складав 1 доллар США = 25.69395700 грн. Таким чином 10 000 * 25.69395700 = 256 930 гривень.

В той же час, позивач просить стягнути еквівалент у гривні, який є меншим за суму 256 930 гривень. Суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому саме сума названа позивачем підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що позов має бути задоволений в повному обсязі, а саме: заборгованість у сумі 250 836,00 грн., 3% річних з 01.09.2017 по 04.02.2019 у сумі 18286,99 грн., а всього 269122,99.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2 691,23 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 525, 526, 530, 533, 539, 551, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 6-13,18,19,71-79,89,141,259,263,264,265,268,273,274,279,354,355, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) ідентифікаційний код невідомий на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ідентифікаційний код НОМЕР_1 суму боргу за усним договором позики у розмірі 250 836,00 грн, 3% річних з 01.09.2017 по 04.02.2020 у сумі 18286,99 грн., судовий збір у розмірі 2 691,23 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Миколаєць