КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/4920/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Семенюк Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року у складі судді Радзівіл А.Г.,

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 04 листопада 2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис ОСОБА_1 в заяві.

Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надав кредитні кошти.

У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 19 червня 2019 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 31 655 грн. 18 коп., яка складається з: 13 873 грн. 39 коп. заборгованості за тілом кредиту, 7018 грн. 43 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками, 8 029 грн. 78 коп. пеня за прострочене зобов`язання, 750 грн.. пені за своєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн.. штраф (фіксована частина), 1483 грн. 58 коп. штраф (процентна складова).

З цих підстав позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 655 грн. 18 коп., а також судові витрати в сумі 1 921 грн.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто х ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 20 891 грн. 82 коп. за кредитним договором та судові витрати в розмірі 1 921 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.06.2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості в розмірі 20 891 грн. 82 коп. за кредитним договором. В іншій частині рішення вважає обґрунтованим та законним.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що скаржник не брав участі у розгляді вказаної справи, у зв`язку з тим, що не були вручені повістки про виклик до суду, таким чином, не мав можливості захистити свої права безпосередньо у судовому засіданні або подати суду відзив на позовну заяву з поважних причин.

Зазначив, що з анкети-заяви від 04 листопада 2015 року не вбачається, що кредитна картка, визначена тарифами банку, йому видавалася.

Також, вказав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач до позовної заяви копію картки позичальника не долучив, у позовній заяві про строк дії картки не вказував, виписки з рахунків, якщо такі відкривалися, не надав.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів, вислухавши адвоката Немеровець Т.А. в інтересах ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_2 в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до справи, рішення районного суду в частині відмови у позові не оскаржено, тому колегія суддів у відповідності до положень,визначених ч.1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, 04 листопада 2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.9).

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, ОСОБА_1 підтвердив, що погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Встановлено, що банком з метою отримання боржником кредитних коштів, було видано кредитні картки та збільшено кредитний ліміт до 20 000грн. Відповідно до матеріалів справи, кредитними коштами відповідач активно користувався, вносив необхідні платежі (а.с.207- 240).

Згідно даних долученого до справи розрахунку заборгованості, позивач встановив наявність у ОСОБА_1 кредитної заборгованості, у сумі 31 655 грн. 18 коп., яка складається з: 13 873 грн. 39 коп. заборгованості за тілом кредиту, 7 018 грн. 43 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 8 029 грн. 78 коп. пені за прострочене зобов`язання, 750 грн. - пені за своєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн., штраф (фіксована частина) та 1 483 грн. 58 коп. штраф (процентна складова) (а.с.4-8).

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом стягнення з боржника 20 891 грн. 82 коп., районний суд виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому підлягають поверненню кредитору.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, враховуючи таке.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріалами справи доведено, що боржник, отримавши кредитну картку, користувався наданими банком коштами, проводив відповідні розрахунки.

До справи долучено довідку про зміну умов кредитування, відповідно до яких кредитний ліміт 08.06.2018 року було збільшено до 20 000грн.; довідку про видачу відповідачу кредитних карток, їх строк дії та цільове призначення, а також виписку по картковому рахунку, згідно даних якого боржник активно користувався кредитними коштами, сплачував відсотки та кредитний ліміт, знімав з рахунку готівкові кошти, проводив розрахунки за придбані у торгових закладах товари (а.с. 207-240).

Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджених постановою національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписка карткового рахунку є регістром аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтвердила факт отримання довірителем саме кредитної картки «Універсальна» й користування кредитними коштами.

З урахуванням зазначеного, а також змісту долученого до справи розрахунку заборгованості, колегія суддів погоджується з висновками районного суду про наявність правових підстав до стягнення з боржника отриманих ним чужих коштів у вигляді тіла кредиту, у сумі 13 873 грн. 39 коп. та заборгованості по тілу кредиту, в сумі 7 018 грн. 43 коп., а всього 20 891 грн. 82 коп.

За таких обставин, колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність підстав до стягнення заборгованості у зв`язку з відсутністю у заяві інформації про видачу боржнику картки саме «Універсальна».

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу, остільки відповідно до наявних у справі доказів, судова повістка на ім`я ОСОБА_1 про виклик у судове засідання об 11 год. 30 хв. 17.12.2019 року, адресована боржнику за адресою: АДРЕСА_1 , повернулася без вручення з відміткою: інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення (а.с.48).

При цьому, колегія суддів також керується вимогами п.2 ч.2 ст.376 ЦПК України, відповідно до положень якої порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пояснень представника відповідача в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 на виконання умов договору отримував всі відображені у довідці кредитні картки, активно користувався кредитними коштами. Проте у період з 11.09.2018 року по 14.09.2018року кредитні картки у нього були викрадені невстановленою особою, яка і зняла кошти з картки в зазначений період, у зв`язку з чим відповідач звертався з заявами до правоохоронних органів, а також до АТ КБ «Приватбанк».

Згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо нього в період часу з 11.09.2018 року по 14.09.2018 року невстановленою особою кримінального правопорушення, пов`язаного з заволодінням належними йому кредитними коштами, у сумі 16 000 грн. (а.с.66).

Разом з тим, зазначені обставини не можуть бути підставою до звільнення відповідача від виконання грошового зобов`язання, остільки, відповідно до справи, боржник не вжив негайних заходів з метою заблокування кредитної картки, не повідомив про події банк й лише за спливом значного періоду часу спочатку звернувся з заявою до правоохоронного органу (10.10.2018р), а 05.11.2018 року повідомив АТ КБ «Приватбанк» про викрадення у нього кредитних карток й зняття коштів.

У матеріалах справи відсутні належні та безспірні докази розпорядження кредитними коштами, наданими ОСОБА_1 поза волею відповідача, остільки відповідно до справи, обов`язковою умовою зняття у банкоматі грошових коштів передує внесення інформації про пін-код картки, який відомий був лише йому (відповідачу).

Колегія суддів піддає сумніву й твердження представника боржника про те, що інформація про пін-код містилася у телефоні стільникового зв`язку, який також було викрадено разом з картками.

Так, відповідно до справи, кримінальне правопорушення зареєстровано за заявою ОСОБА_1 лише за фактом заволодіння коштами, у відсутність інформації про викрадення у нього телефонного апарату, яка згідно матеріалів справи з`явилася тільки у серпні 2019 року (а.с. 75).

Пояснення представника відповідача про виявлення боржником викраденим телефон стільникового зв`язку за спливом одного місяця, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу з підстав їх сумнівності та непідтвердженості належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду в задоволеній частині вимог не спростовують й ґрунтуються на формальних міркуваннях.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених положеннями ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: