печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття обтяження,

ВСТАНОВИВ:

I. Позиції учасників справи.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні автомобілем MERCEDES BENZ Е290 TD, VIN код (кузова, шасі, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення запису № 16932152 від 13 червня 2018 року з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В обґрунтування позову вказано, що позивач є власником вказаного транспортного засобу і у вересні 2019 року мав намір продати його і зняти з реєстраційного обліку, проте з`ясувалося, що 13 червня 2018 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна реєстратор Дніпропетровської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» Самозван С. О. внесено запис № 16932152 про обтяження автомобіля заставою на підставі договору застави серії та номер IFIWAE00000221 від 16 березня 2007 року укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 .

Мотивуючи свої вимоги тим, що він є добросовісним набувачем майна, позивач вказує, що застава створює перешкоди для нього у праві користування та розпорядження своїм майном.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.

II. Процесуальні дії та рішення суду.

30 жовтня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

06 листопада 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному порядку без виклику сторін у судове засідання.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

III. Фактичні обставини справи.

Як встановлено із інформаційного витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 61928793 від 14 вересня 2019 року, 09:59:33, надано Регіональним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ у Львівській області, попереднім власником автомобіля MERCEDES BENZ Е290 TD, VIN код (кузова, шасі, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , 1996 року випуску, - ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 16 березня 2007 року укладено договір застави № IFIWAE00000221, згідно з яким авто обтяжено заставою і забороною на відчуження /а. с. 5/.

01 жовтня 2008 року позивач придбав у ОСОБА_2 , від імені якої діяв ПП ОСОБА_3 на підставі договору-доручення від 01 жовтня 2008 року, за угодою купівлі-продажу транспортного засобу вищевказаний автомобіль, зареєстрованою за реєстраційним № 050876 Універсальною Товарною Біржою «Галицька». Відповідно до пункту 3 вказаної угоди між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , продавець гарантував, що стосовно транспортного засобу ніяких цивільно-правових угод не укладено, транспортний засіб у судовому спорі та під арештом не перебуває /а. с. 6-7/.

01 жовтня 2008 року, 11:45 год., ОСОБА_1 звернувся із заявою № 2913 до Львівського МРЕВ про виконання перевірки за усіма наявними електронними обліками Державтоінспекції та провести постановку на тимчасовий облік ТЗ, прибулого з іншого регіону і вилучити державний номерний знак /а. с. 8/.

Як вбачається з відомостей перевірки МРЕВ, за даними автоматизованої системи Національного банк даних - «Автомобіль», «Угон-СНД-Інтерпол», «Арешт», «Документ», «Довідка-рахунок», «Акт приймання-передачі», «Митний документ», «Розшук», «Особи в розшуку», наданої на заяву № 2913 від 01 жовтня 2008 року, транспортний засіб MERCEDES BENZ Е290 TD, VIN код (кузова, шасі, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , 1996 року випуску, не мав обтяжень або обмежень /а. с. 9/.

02 жовтня 2008 року позивач зняв автомобіль з реєстраційного обліку у Калуському МРЕВ та здійснив заміну реєстраційного номеру на НОМЕР_3 , поставив на реєстраційний облік у Львівському МРЕВ /а. с. 11/.

Так само жодних обмежень або обтяжень не було встановлено на автомобіль MERCEDES BENZ Е290 TD, VIN код (кузова, шасі, рами) НОМЕР_1 , 1996 року випуску, станом на 20 лютого 2009 року, що підтверджується результатами перевірки за заявою № 9785 від 20 лютого 2009 року, 12:20 год. /а. с. 10/.

07 лютого 2020 року відповідач на запит позивача від 29 січня 2020 року щодо наявності застави на належний йому автомобіль, отримав відповідь, що даний вид обтяження встановлено згідно з укладеним кредитно-заставного договору із клієнтом, яке не знято у силу існуючої заборгованості за кредитним договором, заставою за яким виступає авто, і у банку відсутні правові підстави для подачі заяви про видалення запису з Державного реєстру обтяжень /а. с. 12-13/.

IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб .

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власного волею.

Згідно з частиною першою ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою ст. 589 Цивільного кодексу України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини першої, другої ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Таким чином, в розумінні ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» лише зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження.

Системний аналіз наведених норм та фактичні обставини, дозволяють дійти висновку, що позивач є третьою стороною у правовідносинах, що випливають з договору застави, а тому за відсутності відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, він є добросовісним набувачем, оскільки не знав і не міг знати про наявність договору застави № IFIWAE00000221 від 16 березня 2007 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 .

Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому вона зберігає чинність при переході власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами.

Проте на час придбання автомобіля позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не була зареєстрована застава у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна і ОСОБА_2 при укладені угоди 01 жовтня 2008 року гарантувала відсутність таких, що вказано у пункті 3 угоди купівлі-продажу транспортного засобу.

При купівлі продажу автомобіля були відсутні будь-які обтяження або обмеження, що підтверджується і тим, що при знятті з реєстраційного обліку автомобіля позивачем, співробітниками МРЕО було перевірено наявність або відсутність обтяжень, яких виявлено не було.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

У разі передачі рухомого майна у забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо у Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Враховуючи те, що на час відчуження спірного автомобіля боржником ОСОБА_4 , у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження, відповідно підстав вважати збереження сили застави для нового власника майна немає.

Відповідно до ст. 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з частиною першою ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з частиною першою ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 Цивільного кодексу України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Так, позивач придбав автомобіль на законних підставах, про що укладено угоду купівлі-продажу транспортного засобу від 01 жовтня 2008 року, зареєстровану за № 050876. Наведене свідчить про те, позивач є добросовісним набувачем автомобіля Mercedes-Benz Е290 TD, номер об`єкта НОМЕР_1 , 1996 року випуску.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності обтяження на майно порушується право приватної власності заявника, внаслідок чого, він позбавлений змоги у повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до норм частини першої, третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України.

За приписами частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обґрунтування позивача знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем, пропорційно до задоволеної частини позову, а саме судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 41, 55, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-16, 204, 317, 319, 321, 330, 388, 391, 589, 590 Цивільного кодексу України,

ст. 27 «Про заставу»,

ст. ст. 9, 10, 12, 23, 27 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,

ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 137, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття обтяження, задовольнити.

Зняти обтяження у вигляді застави рухомого майна MERCEDES BENZ Е290 TD, VIN код (кузова, шасі, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , і виключити запис № 16932152 від 13 червня 2018 року з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 1-Д) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. В. Литвинова