Справа №:755/1401/20
Провадження №2/755/1587/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"23" листопада 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Кравченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1 387 050 грн боргу, внаслідок невиконання умов договору позики від 15.06.2019 р.; судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 червня 2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на загальну суму 50 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 321 000 грн, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним Банком України на день укладення розписки, під 5% за календарний місяць, що відповідно становить 66 050,00 грн за кожен місяць користування грошовими коштами. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав розписку. Відповідно до умов договору позика надається позичальнику строком на 6 місяців від моменту отримання грошових коштів та відповідач зобов`язався повернути борг у строк до 15 грудня 2019 р. На день звернення до суду із позовом, відповідач борг не повернув та від його повернення ухиляється. У процесі виконання відповідачем договору проблем із виплатою відсотків, передбачених договором, не було. Після закінчення строку дії договору відповідач перестав відповідати на дзвінки позивача, а коли розмова все таки відбулася, не надав відповіді, коли поверне грошовій кошти позивачу. Загальна сума заборгованості становить 1 387 050,00 грн, в тому числі: сума основного боргу у розмірі 1 321 000,00 грн; проценти з 15.12.2019 р. по 15.01.2020 р. у розмірі 66 050 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено її до підготовчого судового засідання та учасникам справи роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

11 серпня 2020 року відповідач, ОСОБА_2 , особисто ознайомився з матеріалами справи у суді, однак будь-яких заперечень або пояснень щодо позовних вимог, в тому числі відзиву на позовну заяву, до суду не подав.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 вересня 2020 року закінчено підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та призначено її до судового розгляду по суті.

До суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений, суд про причини не явки не повідомив.

Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 15 червня 2019 року ОСОБА_1 , позикодавець, та ОСОБА_2 , позичальник, уклали договір позики, за умовами якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, установленому п. 1.2. Договору, що становить 50 000 доларів США, що в еквіваленті по офіційному курсу Національного Банку України, станом на 15.06.2019 р., становить 1 316 500,00 грн, а позичальник зобов`язується їх повернути позикодавцю у розмірі та порядку, встановлених цим договором.

Відповідно до умов п. 1.3. Договору на підтвердження одержання грошових коштів ОСОБА_2 15 червня 2019 року власноручно склав розписку про те, що отримав від гр. ОСОБА_1 , взяв у позику 50 000 доларів США, що еквівалентно 1 316 500,00 грн, за офіційним курсом НБУ на день укладення договору 1 долар США дорівнює 26,42 грн, та зобов`язався повернути суму у строк до 15 грудня 2019 року.

За п.2.2. Договору сторони дійшли згоди, що цей договір не є безпроцентним. Відповідно до п. 2.3. Договору розмір процентів визначається виходячи із погодження сторонами відповідних умов та складає 5%, а періодом нарахування - календарний місяць. Проценти виплачуються щомісяця, кожного 20 числа, до дня повернення позики.

У п. 2.4. Договору сторони визначили, що порядок нарахування процентів, передбачених п. 2.3. відбуватиметься на еквівалент суми позики в іноземній валюті, яка зазначена п. 1.2. та 2.1. Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору позика надається позичальнику строком на 6 місяців від моменту отримання відповідних грошових коштів з додержанням умов, передбачених п. 1.3. Договору.

У відповідності до п. 3.3. Договору сума позики підлягає поверненню готівкою, або шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок позикодавця, реквізити якого останній зобов`язується довести до відома позичальника, з одночасним підтвердженням цього факту письмовою розпискою позикодавця. Остаточний розрахунок має бути підтверджений письмовою заявою позичальника.

Вимога позивача про повернення позики залишилася без належного реагування з боку відповідача.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором.

На підтвердження виконання умов укладеного договору позики ОСОБА_2 власноручно склав розписку, зі змісту якої вбачається, що останній, 15 червня 2019 року отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у позику у розмірі 50 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 321 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За нормою ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповіді до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Приписами ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази щодо повернення відповідачем суми позики в обумовлений у договорі строк, у тому числі, письмова розписка позикодавця щодо повернення йому суми позики та письмова заява позичальника щодо остаточного розрахунку, вказане свідчить, що відповідач не виконав вимоги п. 3.1. Договору позики від 15 червня 2019 року та не повернув отримані від позивача кошти у розмірі 50 000,00 доларів США в обумовлений у договорі позики строк, тобто до 15 грудня 2019 року, у зв`язку з чим суд доходить висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу за договором позики від 15 червня 2019 року у розмірі 50 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 321 000 грн, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним Банком України на день укладення розписки - 15 червня 2020 року.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 5%, нарахованих з 15 грудня 2019 року по 15 січня 2020 року, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, зі спливом строку, на який була надана позика припиняється право позивача нараховувати проценти за договором.

За умовами договору позики від 15 червня 2019 року сторони погодили, що позика в сумі 50 000 доларів США надається ОСОБА_2 строком на 6 місяців від моменту отримання грошових коштів, тобто до 15 грудня 2019 року.

Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 15 грудня 2020 року позивач не мав правових підстав для нарахування процентів.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі №760/16670/16-ц, від 19 червня 2019 року у справі №498/1105/15-ц, від 28 серпня 2019 року у справі №469/1578/16-ц.

Таким чином, стягнення з відповідача на користь позивача процентів, нарахованих після закінчення строку дії договору позики відповідно до статті 1048 ЦК України, а не в його межах, суперечить змісту зазначених норм права, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у частині стягнення процентів у розмірі 66 050,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак у позовній заяві ОСОБА_1 зазначив про небажання на цей час застосування даних норм законодавства, оскільки він перебував з відповідачем у дружніх відносинах і його бажання полягає лише у поверненні своїх коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу у частині стягнення суми основного боргу у розмірі 1 321 000,00 грн. В іншій частині позову слід відмовити.

За приписами ч.1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково у розмірі 1 321 000,00 грн, відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10 005,52 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 15, 525-527, 530, 610-612, 625-627, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 209, 210, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позики від 15 червня 2019 року у розмірі 1 321 000 (один мільйон триста двадцять одна тисяча) грн 00 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 10 005 (десять тисяч п`ять) грн 52 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2020 року.

Суддя: