Ухвала

20 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 206/2810/19

провадження № 61-16417ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року в справі за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ за період з 31 жовтня

2015 року по 02 січня 2019 року у розмірі 14 021,45 грн .

За відповідним клопотанням позивача, до початку розгляду справи по суті, судом було постановлено ухвалу від 26 вересня 2019 року про заміну неналежного відповідача у даній справі з ОСОБА_1 на

ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2020 року позов ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» суму заборгованості за спожитий природній газ у розмірі

14 021,45 грн за період з 31 жовтня 2015 року по 02 січня 2019 року, 3 % річних у розмірі 954,57 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 838,84 грн, а також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, а саме здійснити розподіл судових витрат відповідно до статей 133, 138, 141 ЦПК України з врахуванням наданого розрахунку, оскільки будучи первісним відповідачем по справі

ОСОБА_1 понесла витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, а також, втрати від відриву від звичайних занять.

Вимоги про стягнення на користь вказаної особи вмотивовані тим, що первісним відповідачем та її представником для підготовки та участі у розгляді справи було вчинені наступні дії:

- ознайомлення з позовною заявою, вивчення нормативно-правової бази та судової практики щодо предмету позову, проведення консультацій та збір доказової бази, зокрема замовлення та через 10 днів отримання з Держреєстра довідки про склад сім`ї та місце реєстрації відповідача для самостійного написання відзиву на позовну заяву, а також написання цієї заяви з 31 липня по 12 серпня = 13 днів х 8 год х 25,13 грн = 2 613,52 грн; 27 вересня - 02 жовтня = 6 днів х 8 год х 25,13 грн = 1 206,24 грн;

- відвідування відділення Укрпошти для відправки відзиву на позов на адресу позивача та явка в приміщення суду для подання відзиву та цієї заяви: 13 серпня = 1 день х 8 год х 25,13 грн = 201,04 грн; 03 жовтня =

1 день х 8 год х 25,13 грн = 201,04 грн;

- відвідування відповідачем нотаріуса для отримання довіреності на представника: 12 вересня = 1 день х 8 год х 25,13 грн = 201,04 грн;

- явка представника відповідача на судові засідання: 16 вересня = 1 день х 8 год х 25,13 грн = 201,04 грн; 26 вересня = 1 день х 8 год х 25,13 грн = 201,04 грн;

- квитанція № 338346-1 оплати за отримання інформації з Державного реєстру прав: 23,00 грн;

- документи, що підтверджують надіслання на адресу позивача відзиву на позовну заяву і доданих до нього документів: 33,20 грн;

- послуги нотаріуса при оформленні довіреності на представника:

435,34 грн.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 в частині ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат задоволено та ухвалено додаткове рішення у справі.

В порядку розподілу судових витрат стягнено з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із відривом від звичайних занять, у розмірі 50,26 грн.

У задоволені іншої частини вимог за заявою представника

ОСОБА_1 щодо розподілу судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Додаткове рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2020 року залишено без змін.

06 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у даній справі є вимоги майнового характеру. Розмір заявленої позивачем заборгованості становить 14 021,45 грн.

Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга,

є малозначною в силу закону.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить визнати, що справа містить виключну правову проблему та передати її на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики в порядку розподілу судових витрат при вирішенні питання компенсації за відкрив від звичайних занять.

Наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та зводяться до його незгоди з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Отже, випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі, то клопотання заявника про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду також не підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пункту 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков В. М. Коротун