Провадження № 2/161/1170/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Самсонюк Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Свій позов обґрунтовує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2014 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що було складено відповідний актовий запис № 1785. В шлюбі народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

22.10.2020 року вона звернулась до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

За час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль марки Renault, модель Kengoo, 2008 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 .

Позивач вважає, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а згоди щодо поділу спільного майна між ними не досягнуто, тому просить суд, стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію Ѕ вартості спірного автомобіля в розмірі 88272,00 грн.

В судове засідання позивач не з`явилась, проте подала письмову заяву про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи. Просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Позов визнав частково, не заперечував щодо стягнення з відповідача в користь позивача компенсацію Ѕ вартості спірного автомобіля від 49000,00 грн. згідно договору купівлі-продажу від 28.11.2019 року. В решті позову просив відмовити.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2014 року по 09.12.2019 року. (а.с. 7)

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру МВС України, автомобіль марки Renault, модель Kengoo, 2008 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_5 (а.с. 16).

В судовому засіданні встановлено, що вищезазначений транспортний засіб сторони придбали за рахунок спільних коштів за час спільного подружнього життя.

Отже, спірний автомобіль на підставі п. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України належать сторонам на праві спільної сумісної власності.

Згідно п. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Підстав для відступу від начала рівності часток подружжя, судом не встановлено і сторони в суд таких доказів не надали.

Отже, сторонам належить кожному по Ѕ частки із спірного транспортного засобу.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 28.11.2019 року транспортний засіб марки Renault, модель Kengoo, 2008 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , був відчужений ОСОБА_5 ОСОБА_6 за ціною 49000,00 грн.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 65 CK України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до п. 1 п. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як вбачається зі змісту п. 4 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою.

Відповідно до п. 1 п. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації його частки.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК (2947-14) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Клопотання про призначення авто-товарознавчої експертизи сторони в судовому засіданні не заявляли, а тому суд, оглянувши матеріали справи приймає рішення по наявних матеріалах справи. При цьому, суд не приймає до уваги, наданий позивачем витяг із інтернет-сайту auto.ria.com на підтвердження середньої ринкової вартості автомобіля марки Renault, модель Kengoo, 2008 року випуску, в розмірі 176544,00 грн., оскільки він не є документом, що містить висновки про вартість майна.

Таким чином, при поділі майна подружжя суд виходить з його вартості згідно договору купівлі-продажу від 28.11.2019 року в розмірі 49000,00 грн.

Враховуючи, що спірний автомобіль, придбаний сторонами під час шлюбу та належав сторонам на праві спільної сумісної власності, був реалізований відповідачем за час перебування у шлюбі з відповідачем, тому з відповідача в користь позивача слід стягнути компенсацію Ѕ його вартості в розмірі 24500,00 грн.

Відповідно до статті статі 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працезданих осіб.

Так, позивачем при зверненні з позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 882,72 грн.

Оскільки позов задоволено на 28 %, тому з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 247,16 грн.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано договору про надання правової допомоги, акту приймання-передачі наданих послуг та належного розрахунку на підтвердження понесених нею витрат за надання правничої допомоги.

За таких обставин суд вважає, що у стягненні судових витрат за надання правничої допомоги слід відмовити за необгрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 12, 13,76, 78, 79, 80, 133, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 61, 65, 68 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію Ѕ вартості автомобіля марки марки Renault, модель Kengoo, 2008 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , в розмірі 24500 (двадцять чотири тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмір 247 (двісті сорок сім) гривень 16 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк