22-ц/804/3157/20
237/3678/19

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„17 листопада 2020 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 237/3678/19
Номер провадження 22-ц/804/3157/20
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.
за участю секретаря: Сікори М.М.
учасники справи :
позивач АТ КБ «ПриватБанк»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку « ПриватБанк » на рішення Мар*їнського районного суду Донецької області від 17 квітня 2020 року головуючого судді Кучко Я.Ю. зі складанням повного тексту судового рішення 04 травня 2020 року по цивільній справі про стягнення заборгованості,-
У липні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ? АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що відповідно до кредитного договору від 10 лютого 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею там банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору , відповідач не виконав свої зобов*язання, внаслідок чого станом на 30 квітня 2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складається з наступного: 7093,58 грн заборгованість за кредитом, 116 136,64 заборгованість по процентам за користування кредитом з 10 лютого 2011 року по 29 січня 2018 року ,яку просили стягнути з відповідача , та судові витрати у розмірі 1921 грн.
Рішенням Мар*їнського районного суду Донецької області від 17 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість з фактично отриманої суми кредитних коштів у сумі 7093,58 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів скарги зазначено, що 10 лютого 2011 року відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у той же день відповідачем також було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» В кінці вказаної довідки зазначено про ознайомлення з фінансовими умовами надання кредитки. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, заперечень щодо підпису указаної довідки відповідачем не надано. Підписана відповідачем довідка про умови кредитування є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування.

Висновки, суду першої інстанції про те, що довідка має тільки інформативний характер, а тому не може бути розглянута в якості доказу у справі, є хибними, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права, зокрема ч.1,2 ст. 207 ЦК України, усталеній судовій практиці Верховного суду України. Оскільки, в даному випадку, сторони узгодили розмір відсоткової ставки в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а суд першої інстанції належним чином не дослідив даний доказ, то правових підстав відмовляти у стягненні відсотків у суду не було.

Щодо номеру SAMDN7119, то такий номер присвоюється системою укладеному кредитному договору б/н з клієнтом виключно для внутрішньої звітності та організації діяльності банку в рамках інформаційної системи необхідної для забезпечення функціонування банківської діяльності, у тому числі порядку організації спеціального діловодства з документами, що містять банківську таємницю.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Шишелова Н.В. надала письмові пояснення до апеляційної скарги та заяву про можливість розгляду справи за відсутністю представника (а.с.193-196).У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Верченко О.О. не з*явилися , належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 27 жовтня 2020 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-13 за № 947 та судових повісток, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.186-187, 191,192) .

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи ,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення основної суми боргу ніким із сторін не оскаржується, апеляційний суд законність та обґрунтованість рішення у вказаній частині не перевіряє.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Апеляційний суд не погоджується із рішенням суду першої інстанції, яким відмовлено у стягненні з позичальника процентів за користування кредитними коштами виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому , з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Суд першої інстанції встановив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджено підписом у заяві.

Однак, суд зосередивши увагу на анкеті-заяві відповідача (а.с.7), де, дійсно, не обумовлювалась процентна ставка, не звернув уваги на наявну у справі довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана позичальником 10 лютого 2011 року (а.с.8 ), в якій сторонами договору була узгоджена базова відсоткова ставка на місяць- 2,5% (тобто 30 % річних) , що в сенсі ст. 628 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 .

Отже, апеляційний суд вважає, що підписані відповідачем заява та довідка, в якій зокрема, сторони погодили проценти за користуванням кредитом у розмірі 30 % річних, свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір, який має виконуватись.

У свою чергу , висновки суду, що у заяві позичальника від 10 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена, а отже , відсутня домовленість щодо даної істотної умови договору, є помилковими, оскільки спростовуються іншим письмовим документом, а саме: довідкою про Умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду « від 10 лютого 2011 року за договором SAMDN 7119 ,ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , підписаною сторонами, та саме за даним кредитним договором відповідач був активним користувачем грошових коштів позивача,в тому числі здійснювала погашення процентів за кредитом , що підтверджується випискою по картковому рахунку. Так, 07 вересня 2013 року відповідач здійснила повне погашення заборгованості, в тому числі сплатила відсотки за користування кредитним коштами. В подальшому з січня 2014 року ,використовуючи можливості кредитування кредитної лінії , ОСОБА_1 знову користувалась кредитними коштам та сплачувала заборгованість. Отже,була належним чином ознайомлена із обов*язком повернення боргу та сплати відсотків, про що свідчать письмові докази, й фактичні дії відповідача, сплата відсотків, що підтверджено розрахунком та випискою (а.с. 4-6,90-96,123-129).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення відсотків, не вбачаючи у зазначеному документі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу на підставі кредитного договору від 10 лютого 2011 року були надані платіжні картки : № НОМЕР_2 з датою відкриття 19 січня 2011 року з терміном дії, який закінчується у січні 2015 року, за № НОМЕР_3 з датою відкриття 04 липня 2013 року з терміном дії ,який закінчується у липні 2016 року (а.с. 131).

З розрахунку заборгованості (а.с. 4-6), даних по руху коштів по картковому рахунку (а.с.90-96,123-129), вбачається об`єктивно підтверджена заборгованість по процентам за користування кредитними коштами по 31 липня 2016 року (кінцевий термін сплати всіх обумовлених кредитним договором платежів згідно визначеного в картці кінцевого терміну її дії) .Також, згідно наданої виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідач активно користувався всіма вказаними картками, здійснював зняття кредитних коштів через банкомат готівкою , оплату інших платежів ,товару, поповнення рахунку ( а.с.90-96 ). У свою чергу, належність даних доказів відповідачем не спростована.

За таких обставин, апеляційний суд вважає , що позивачем надані підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови оплати процентів за користування кредитними коштами, а тому, документи, які наявні в матеріалах даної справи та містять підпис відповідача, можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 лютого 2011 року .

Отже, ці обставини дають апеляційному суду підстави для висновку про те, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами підтверджені позивачем шляхом надання відповідних письмових доказів.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Нарахування процентів позичальнику ОСОБА_1 після спливу дії кредитного договору з серпня 2016 року не відповідає вимогам матеріального права і не узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року , де вмотивовано законодавчо врегульоване припинення нарахування процентів із закінченням строку дії кредитного договору.

Зважаючи на викладене, вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами по 29 січня 2018 року, підлягають задоволенню частково з позичальника ОСОБА_1 належить до стягнення на користь кредитора АТ КБ «ПриватБанк» ,з урахуванням узгоджених з відповідачем під підпис умов кредитування 30% (2,5% щомісячних) (без подальших збільшень та змін) 4074,01 грн , виходячи з наступного розрахунку : ( з 01 вересня 2014 року (з часу збільшення відсоткової ставки 34,80%, 43,20 % з 01 квітня 2015 року ) по 31 липня 2016 року (в межах строку дії картки ) : заборгованість за кредитом 7093,58 грн., днів прострочення- 699 дн., відсоткова ставка на день -30% /360=0,0833%. За період з 01 вересня 2014 року по 31 липня 2016 року , розрахунок заборгованості за відсотками із урахуванням первісно встановленої відсоткової ставки - 30% річних ( без підвищень),буде складати : 7093,58 х 0,0833% х 699 = 4130,36 грн. Станом на 01 вересня 2014 року нараховано відсотків до сплати -1893,65грн (12 стовбець розрахунку) . Погашено кредиту відповідачем з 01 вересня 2014 року -1950 грн (15 стовбець розрахунку зарахування грошових коштів на картку відбулось 30 березня 2016 року). Отже, відсотки нараховані за узгодженою відсотковою ставкою 30 % та несплачені відповідачем з дня фактичного користування кредитними коштами по 31 липня 2016 року , в межах строку дії картки, складають 4130,36 +1893,65 1950 = 4074,01 грн.

Апеляційний суд вважає,що досліджені матеріали справи свідчать про те,що ОСОБА_1 свої зобов*язання за кредитним договором не виконала,що є підставою для стягнення з неї заборгованості по процентам за користування кредитом від 10 лютого 2011 року у розмірі 4074,01 грн.

У вказаній частині позовні вимоги та доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитним ресурсом,таке рішення у відповідній частині згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідній частині про часткове задоволення вказаних вимог згідно із вищенаведеним мотивуванням.

При перегляді справи за апеляційною скаргою , апеляційний суд ,відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України , врахував висновки у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 750/6058/17-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 153/1334/16-ц .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано в частині, і за новим рішенням частково стягується заборгованість по процентам, то підлягає зміні присуджений розмір судового збору з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» з 110,46 грн. на 174,04 грн. в пропорції до задоволених позовних вимог : заявлено позивачем позов з ціною 123 230,22 грн. або 100%; задоволено позов банку за наслідками розгляду справи судом першої і апеляційної інстанції на загальну суму 11 167,59 грн. (7093,58 +4074,01 = 11 167,59 грн.) або 09,06%) ; судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача за подання позовної заяви банком, становить 174,04 грн. (09,06 % від сплаченого судового збору за подання позовної заяви 1921 грн.(а.с.40),за наслідками апеляційного розгляду з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» частково витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги 2881,50 (а.с.133) в розмірі, пропорційному до задоволеної частини, що в грошовому виразі становить 261,06 грн.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку « ПриватБанк » задовольнити частково.

Рішення Мар*їнського районного суду Донецької області від 17 квітня 2020 року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення вимог у вказаній частині .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку « ПриватБанк » (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1 «Д», р/р НОМЕР_4 , , МФО 305299) заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 4 074 (чотири тисячі сімдесят чотири ) грн. 01 коп.

В решті вимог відмовити .

Це ж рішення в частині стягнення судового збору в розмірі 110,46 грн змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку « ПриватБанк » (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1 «Д», р/р НОМЕР_4 , , МФО 305299) витрати з оплати судового збору за подачу позивачем позовної заяви в розмірі 174 (сто сімдесят чотири ) грн 04 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку « ПриватБанк » (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1 «Д», р/р НОМЕР_4 , , МФО 305299) витрати ,понесені у зв*язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 261 (двісті шістдесят одна ) грн 06 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 20 листопада 2020 року.

Судді: