Справа № 236/3458/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Сердюк Н.В.,

за участю секретаря - Безорчук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну дідянку в порядку спрадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну дідянку в порядку спрадкування за законом (а.с.1-3).

В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лиман Донецької області помер її чоловік ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки та житлового будинку АДРЕСА_1 . У встановлені законом строки позивачка звернулася до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок, а також постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою 08 жовтня 2005 року за № 4695, ОСОБА_2 набув право на зазначені житловий будинок та земельну ділянку, але за життя не отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Позивачка позбавлена можливості вирішити дане питання у позасудовому порядку, тому звернулася до суду та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, справу розглянути без її участі, про що суду надала відповідну заяву (а.с. 35).

Представник відповідача об"єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить розглянути справу без його участі, рішення ухвалити на розсуд суду про що суду надав відповідну заяву (а.с.42-43).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лиман Донецької області помер ОСОБА_2 , що підтверджується наданою позивачкою копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 26 листопада 2019 року, актовий запис № 796 (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 0,1000 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:004:0364, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом будинку і земельної ділянки, посвідченого 08 жовтня 2005 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 4695 (а.с. 9).

Оціночна вартість земельної ділянки відповідно до звіту про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки несільськогосподарського призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , станом на 07 жовтня 2020 року становить 32790,00 грн. (а.с.13-15).

Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Цивільне законодавство України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності за ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується наданою позивачкою копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 16 квітня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 174 (а.с. 7). Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 .

Як єдина спадкоємиця після смерті ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 звернулася до Лиманської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Донецькій області для оформлення своїх спадкових прав, тобто, у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Так, згідно повідомлення державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвої В.Є. від 29 жовтня 2019 року, спадкова справа № 185/2020 після смерті ОСОБА_2 заведена на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від імені ОСОБА_1 , поданої 28 серпня 2020 року; з іншими заявами про прийняття спадщини обо відмову від її прийняття ніхто не звертався (а.с. 33). Крім того, 15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1140, на незавершений будівництвом житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Однак постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Алексєєвої В.Є. від 28 серпня 2020 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, площею 0,1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:004:0364, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на зазначену земельну ділянку на ім`я померлого ОСОБА_2 , а саме державний акт про право власності на земельну ділянку (а.с. 8).

Так, ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом будинку і земельної ділянки, посвідченого 08 жовтня 2005 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4695 (а.с. 9), набув право на незавершений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , але за життя не отримав державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-020, сформованого 07 жовтня 2020 року, на даний час власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:004:0364, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , значиться попередній власник (продавець за договором) - ОСОБА_4 (а.с. 16-18).

Згідно п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Згідно зі статтею 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визнеченні земельної ділянки як об"єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації в Державний земельний кадастр. Сформовані земельні ділянки підлягають реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до вимог ст. 120 ЗК України в редакції закону № 997-V від 27 квітня 2007 року та ч. 1 ст. ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно п. 1.16 "Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі", затвердженної Державним комітетом України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року, яка діяла на момент виникнення права у спадкодавця зі змінами від 16 березня 2009 року, складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку включає заяву власника землі про складання державного акту.

Отже, можливість здійснення державної реєстрації спірної земельної ділянки відсутня.

Однак, факт належності ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,1000 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:004:0364, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується договором купівлі-продажу незавершеного будівництвом будинку і земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. 08 жовтня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за № 4695 (а.с. 9).

Оскільки документ, що підтверджує право власності померлого ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку (державний акт про право власності на земельну ділянку), відсутній, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та користуватися, розпоряджатися земельною ділянкою, що входить до спадкового майна та належать їй в порядку спадкування.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України та ЦПК України.

Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвстановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно дост. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. ч.1, 3 ст.1296 ЦК України).

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силуст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Статті 81 та 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1ст.1297 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , правомірно належала чоловікові позивачки - ОСОБА_2 .

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 384, 392, 1216, 1218, 1225, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну дідянку в порядку спрадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:004:0364, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лиман Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Судове рішення виготовлене 24 листопада 2020 року.

Суддя -