Справа № 209/3232/18
Провадження № 2/209/45/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

за участі секретаря Кулік О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Куценка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2018 року Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 вересня 2005 року станом 19.08.2018 року в розмірі 43090,52 грн., яка складається з наступного: 8382,69 грн. тіло кредиту, 17138,48 грн. нараховано відсотків за користування кредитом, 15041,23 грн. нараховано пені, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2028,12 грн. штраф (процентна складова), а також 1762 грн. сплаченого судового збору.

11 грудня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» надав суду уточнену позовну заяву із збільшеними позовними вимогами та розрахунком заборгованості за період з 04 жовтня 2005 року по 30 вересня 2019 року (а.с. 200-203, 204-211 т.1), в якій просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 12 вересня 2005 року, що утворилася станом на 18 листопада 2019 року, в розмірі 58452,25 грн., яка складається з наступного: 35967,97 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4057,20 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 15158,45 грн. нарахована пеня, 500,00 грн. штраф фіксована частина; 15158,45 грн. штраф (процентна складова).

Вказана уточнена позовна заява із збільшеними позовними вимогами була подана позивачем після закриття підготовчого засідання та під час розгляду справи по суті, а згідно ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Тому судом ухвалюється рішення у справі в межах вимог позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк», поданої 04 жовтня2018 року.

На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 12.09.2005 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитну ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" і "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 договору. Овердрафт, як це вказано у п. 1.1.1.63 договору, це короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операцій по платіжній картці над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через веб-сайт банку або інший інтернет/смс-ресурс, зазначений банком. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, АТ КБ «ПриватБанк», що діє на підставі Ліцензії НБУ, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, і клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідача повністю підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Також дія договору між банком та відповідачем підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується з ч.2 ст. 642 ЦК України. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Згідно п. 1.1.7.11 Умов та правил передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, і якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Згідно п. 1.1.7.43 договору, його дія припиняється у момент закриття останнього рахунку/вкладу клієнта, відкритого у рамках договору або договору, що підпадає під дію, а також при закінченні використання послуг банку, передбачених договором. За наявності у клієнта до моменту закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед банком за договором, у тому числі заборгованості за овердрафтом, а також заборгованості з оплати комісій банку, дія договору припиняється після повного погашення заборгованості.

В порушення умов кредитного договору та законодавства України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань відповідач станом на 19 серпня 2018 року має заборгованість в розмірі 43090,52 грн., яка складається з наступного: 8382,69 грн. тіло кредиту, 17138,48 грн. нараховано відсотків за користування кредитом, 15041,23 грн. нараховано пені, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2028,12 грн. штраф (процентна складова).

20 лютого 2019 року у цивільній справі було ухвалено заочне рішення, яким позов АТ КБ "ПриватБанк" було задоволено (а.с. 56-57 т.1).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 квітня 2019 року, за заявою відповідача ОСОБА_2 , заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року було скасовано і справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с. 84-85 т.1).

15 травня 2019 року представником відповідача ОСОБА_3 було подано відзив на позовну заяву (а.с. 90-92 т.1), де зазначено, що відповідач, будучи необізнаним про те, що АТ КБ «ПриватБанк» у вересні 2018 року звернувся до нього із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який заочним рішенням суду був задоволений, з власної ініціативи, з метою погашення заборгованості, в період з серпня 2018 року по лютий 2019 року перерахував на користь банку грошові кошти в розмірі 24887 грн., що підтверджується копіями чеків, що долучені до відзиву. З урахуванням сплачених ним коштів, що були перераховані з метою погашення заборгованості, вважає, що його заборгованість за кредитним договором складає 18203,52 грн., (43090,52 грн. 24887 = 18203,52 грн.). Не заперечує, що він дійсно у 2005 році отримав від позивача грошові кошти в сумі 2000 грн., але вважає, що позивач безпідставно посилається у своєму позові на Умови та правила надання банківських послуг, що додані ним до позову, як на доказ зазначених у ньому обставин щодо можливості банком зміни відсоткової ставки за кредитом в односторонньому порядку. При поданні заяви про отримання кредиту він був ознайомлений з умовами кредитування, що містилися у заяві, яку він підписав, а з іншими Умовами та правилами надання банківських послуг, копія яких додана банком до свого позову, його не ознайомлювали, бо в цих Умовах відсутній його особистий підпис. Також вважає, що позивач штучно збільшував заборгованість за тілом кредиту, зараховуючи до тіла кредиту несплачені своєчасно відсотки за користування кредитом, і на збільшене тіло кредиту знову нараховував відсотки, а перераховані відповідачем кошти, у першу чергу зараховував на погашення збільшених відсотків, а не на погашення тіла кредиту, внаслідок чого штучно збільшувалася заборгованість по кредитному договору. Крім того, вважає, що не можуть бути задоволенні позовні вимоги про стягнення штрафів, бо згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а штраф та пеня є одним видом цивільно- правової відповідальності, отже їх одночасне застосування неможливе.

15 травня 2019 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 96-99) , в якому просив суд: розірвати кредитний договір № б/н, зареєстрований 12 вересня 2005 року АТ КБ «ПриватБанк» на підставі заяви- анкети ОСОБА_2 ; судові витрати покласти на АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою суду від 17 травня 2019 року (а.с. 103 т.1) закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті; прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору; витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» виписку по рахунку та всі інші документи або їх належним чином посвідчені копії, що містяться в кредитній справі, за кредитним договором № б/н від 12 вересня 2005 року, що був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 .

27 червня 2019 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2 (а.с. 106 114 т.1), де зазначені обставини та обґрунтування, аналогічні тим, що викладені АТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві. Крім того, вказано про те, що ОСОБА_2 отримав кредитну карту «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та встановлено поточну процентну ставку в розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Згідно виписки з банківського рахунку, яка надається суду, відповідач ОСОБА_2 користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунку через термінали в касах магазинів, що свідчить про отримання ним кредитної картки «Універсальна», без якої проведення вказаних операцій було б неможливим. Також із виписки вбачається, що ОСОБА_2 частково сплачував заборгованість за договором, а користуючись кредитними коштами та погашаючи заборгованість, був обізнаним з умовами договору та тарифами банку. При погашенні відповідачем заборгованості, сплачені ним кошти розподілялися відповідно до черговості, встановленої умовами кредитування, але через недостатність розміру платежів, банком нараховувалися штрафні санкції. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів зазначені у Тарифах, згідно яких щомісячний мінімальний платіж складає: 7%, а з 02 квітня 2014 року 5% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості; строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця, наступного за звітним. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць або 30% на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами Банку, що узгоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, а саме: з 01 вересня 2014 року процентна ставка за використані кредитні кошти становила 34,8% річних, з 01 квітня 2015 року - 43,2% річних. Вважають, що банком надані всі необхідні документи, що підтверджують ознайомлення відповідача з Умовами та Правилам надання банківських послуг та правильність нарахування йому відсотків за користування кредитними коштами, у тому числі на прострочений кредит, штрафів та пені, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того АТ КБ «ПриватБанк» до відповіді на відзив надав виписку з банківського рахунку ОСОБА_2 (а.с. 116-124, 174 -174-187 т.1).

Також АТ КБ «ПриватБанк» 04 липня 2019 року надав відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 (а.с. 149-159), в якому, посилаючись на вказані у своєму позові та у відповіді на відзив обставини та докази, просить відмовити ОСОБА_2 в задоволенні його зустрічного позову.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2020 року, за заявою представника ОСОБА_2 адвоката Куценка В.А., було залишено без розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності відповідача ОСОБА_2 , інтереси якого в судовому засіданні представляє адвокат Куценко В.А.

Представник позивача ОСОБА_1 у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог, просила позов задовольнити та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Також пояснила, що в додатках до позову є смс-повідомлення про зміну відсоткової ставки по кредитному договору, які направлялися відповідачу, але у АТ КБ «ПриватБанк» немає підтвердження про доставку цього смс відповідачу. Також у позивача відсутній оригінал заяви, з якою відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг. Вважає, що відповідач, користуючись кредитними коштами та повертаючи їх банку, погоджувався з умовами та правила надання банківських послуг та із внесеними до них змінами щодо відсоткової ставки за кредитом. Просила задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Представник відповідача у вступному слові заперечував проти задоволення позову, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов. Також пояснив суду, що у заяві відповідача від 12 вересня 2005 року була визначена сума кредитного ліміту в розмірі 2000 грн., а не 12500 грн. Заяву від 12 вересня 2005 року, копія якої надана позивачем, відповідач не підписував, ним була підписана інша заява, а позивач не надає оригінал доданої до позову заяви, тому неможливо призначити у справі почеркознавчу експертизу на підтвердження чи спростування факту підписання ОСОБА_2 вказаної заяви. Також зазначив, що відповідач не підписував Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку і позивачем такі документи суду не надані, як і не надані документи на підтвердження того, що відповідач підписував будь-які документи про зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Відповідачем взагалі не підписувалися ніякі договори, які б передбачалася відповідальність у вигляді нарахування пені та штрафів. Банком не були зараховані на погашення кредиту всі платежі, що були здійснені відповідачем в період з вересня 2018 року по січень 2019 року на загальну суму 28000 грн. Банк самовільно зарахував сплачені відповідачем кошти на погашення пені та штрафів, а не на погашення тіла кредиту. Відповідач не звертався до банку з приводу зарахування сплачених ним коштів на погашення пені, штрафів та збільшених відсотків, бо ОСОБА_2 не було відомо про те, що банк у 2018 році звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з нього заборгованості. Відповідачу стало відомо про звернення банку до суду тільки після отримання заочного рішення суду. Відповідач дійсно отримував від банку кредитну картку з терміном дії - вересень 2022 року, використовуючи цю картку, ОСОБА_2 погашав заборгованість за кредитом.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що в задоволення позову необхідно відмовити.

Судом встановлено, що 12 вересня 2005 року ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про відкриття рахунку та надання банківських послуг (а.с.14).

У наданій банком копії вказаної вище заяви, яка містить підпис клієнта, зазначено, що ОСОБА_2 ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку та погоджується з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банка складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також у цій заяві було вказано, що сума кредитного ліміту становить 2000 грн.; базова процентна ставка 3 проценти на місяць із розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного договору відповідає строку дії карти; порядок погашення заборгованості: щомісячні платежі в розмірі 7% від суми заборгованості, погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетної карти.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти того, що ОСОБА_2 12 вересня 2005 року підписав саме ту заяву, копія якої надана позивачем. Він не заперечував проти того, що ОСОБА_2 дійсно звертався до позивача із заявою про отримання банківських послуг, але підписував іншу заяву, в якій не були вказані відсотки за користування кредитними коштами.

Суд не має підстав не довіряти таким твердженням представника відповідача, бо позивачем не наданий оригінал заяви ОСОБА_2 від 12 вересня 2005 року, і як пояснила в судовому засіданні представник позивача, такий оригінал в банку відсутній.

Частинами 1 та 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно ч. 5 ст. 95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

У частині 6 ст. 95 ЦПК України зазначено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Враховуючи, що представник відповідача ставить під сумнів відповідність поданої позивачем копії заяви ОСОБА_2 від 12 вересня 2005 року про відкриття рахунку та надання банківських послуг, а позивачем не наданий оригінал цієї заяви, то вказаний доказ не приймається судом до уваги.

Проте, представником відповідача не заперечується той факт, що ОСОБА_2 12 вересня 2005 року дійсно звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про надання йому банківських послуг, що він користувався кредитними коштами, які були надані йому шляхом відкриття на його ім`я карткового рахунку, але наполягає на тому, що відповідач у повному обсязі повернув позивачу використані кредитні кошти.

До позовної заяви, крім вказаної вище заяви ОСОБА_2 , банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с 15-29) (ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) та інші документи.

Згідно з наданим банком розрахунком (а.с.11-13). розмір заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 19 серпня 2018 року становить 43090,52 грн., яка складається з наступного: 8382,69 грн. тіло кредиту, 17138,48 грн. нараховано відсотків за користування кредитом, 15041,23 грн. нараховано пені, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2028,12 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Представник відповідача стверджує, що у підписаній ОСОБА_2 12 вересня 2005 року заяві про надання йому банківських послуг не була зазначена процентна ставка за користування кредитними коштами, а також у заяві були відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Оскільки надана позивачем копія заяви ОСОБА_2 від 12 вересня 2005 року не приймається судом до уваги, то суд приходить до висновку, що дійсно при укладені договору між сторонами у справі не були обумовлені процентна ставка та види відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12 вересня 2005 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/) як на невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг банку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів), тобто не містять підтверджень розміру і порядку нарахувань, зазначених в доданих банком до позовної заяви документах.

Позивачем взагалі не надані підписані відповідачем Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а надані банком роздруковані з його сайту Умови та правила надання банківських послуг не можуть бути належним доказом у справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність заяви відповідача про надання йому банківських послуг, яка могла бути прийнята судом як належний доказ, із зазначеними в ній домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд вважає, що наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Не можна брати до уваги при визначенні розміру заборгованості витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» (ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/) (а.с. 128-138), які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 вересня 2005 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також суд приймає до уваги, що позивачем не наданий оригінал заяви відповідача від 12 вересня 2005 року, а копія заяви оспорюється представником відповідача, а отже неможливо встановити, чи були обумовлені у цій заяві строк повернення кредиту (користування ним), хоча позивач у довідці (а.с. 225 т.1) вказує, що строк дії останньої виданої АТ КБ "ПриватБанк" відповідачу картки закінчується 30 вересня 2022 року.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, а також того, що пересічний споживач банківських послуг, який має звичайний рівень освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Посилання позивача на те, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, про що зазначено в його особистій заяві, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені Умови та Тарифи не містять підпису позичальника; не встановлено доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Тарифи розумів позичальник, підписуючи заяву.

Таким чином, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь банку 17138,48 грн. відсотків за користування кредитом, процентна ставка за якими банком постійно змінювалася та застосовувалася в подвійному розмірі, що витікає з доданого до позову розрахунку заборгованості.

У суду також немає підстав для стягнення з відповідача 15041,23 грн. пені, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 2028,12 грн. штрафу (процентна складова), як таких, що не передбачені договором

З урахуванням зазначеного вище, в стягненні вищезазначених сум необхідно відмовити.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8382,69 грн., яка нарахована станом на 19 серпня 2018 року.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 11-13, 208-210 т.1), відсотки за користування кредитними коштами погашалися за рахунок кредиту (графа 4 розрахунку), тобто у вказаний період часу тіло кредиту збільшувалося не тільки на суму фактичних витрат відповідача, а також на суму нарахованих банком відсотків. Крім того, у графі 6 розрахунку зазначено, що станом на 27 серпня 2018 року заборгованість за тілом кредиту становить 8041,67 грн., а не 8382,69 грн., як зазначено у позовній заяві.

Судом при розгляді справи із наданої виписки по рахунку відповідача (а.с. 116-124 т.1), та вказаного вище розрахунку заборгованості, встановлено, що за період з 19 серпня 2018 року по 15 лютого 2019 року відповідач сумарно витратив 6026 грн. кредитних коштів, які відображені у графі «3» розрахунку «Витрати клієнтом кредитних коштів», а сплатив сумарно на погашення за наданим кредитом 24887,83 грн., що також відображено у графі «21» розрахунку «Сума погашення за наданим кредитом».

Отже, враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 повністю повернув банку витрачені (отримані) ним станом на 27 серпня 2018 року кредитні кошти в розмірі 8041,67 грн., а також витрачені (отримані) кредитні кошти в період з 01 вересня 2018 року по 30 вересня 2019 року в сумі 6026 грн., а всього 14067,67 грн., а також сплатив банку 10820,16 грн., які могли б бути зараховані банком на погашення процентів згідно облікової ставки НБУ, бо при підписанні заяви не був встановлений розмір процентів за користування кредитними коштами, а ніякі інші належні та допустимі докази на підтвердження встановленого розміру процентів позивачем суду не надані.

Таким чином, враховуючи, що відповідач у повному обсязі повернув банку отримані кредитні кошти, а розмір відсотків, пеня та штраф не були обумовдені умовами договору, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12 вересня 2005 року.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.