Справа № 201/4146/19
Провадження № 2/201/970/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

за участю позивачки - ОСОБА_1

за участю представників позивачів - адвокатів Серьогіна В.І. та Нестерова Є.М.

за участю представника відповідача - адвоката Куща Д.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Євчук Ірина Леонідівна) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2019р. та визнання права власності на 3/100 частин домоволодіння за кожним в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 09.04.2019р. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса ДМНО Євчук І.Л. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 29.03.2019р. та визнання права власності на 3/100 частини домоволодіння за кожним в порядку спадкування за законом.

15.04.2019р. ухвалою судді Ткаченко Н.В. вказану позовну заяву було залишено без руху та ухвалою судді від 16.05.2019р. було відкрито провадження по справі після усунення недоліків (а.с. № 62, 76 т. № 1).

07.05.2019р. позивачі уточнили позов, в тому числі змінивши статус приватного нотаріуса у цій справі з відповідача на третю особу, що не заявляє самостійних вимог (а.с. № 66-68 т. № 1).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 16.05.2019р. було вжито заходи забезпечення позовних вимог, а саме накладено арешт на 9/100 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину № НОМЕР_1 , виданого 29.03.2019р. приватним нотаріусом ДМНО Євчук І.Л. про право власності на 18/100 частин домоволодіння, та у вигляді заборони ОСОБА_4 укладати будь-які види угод щодо 9/100 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину № НОМЕР_1 , виданого 29.03.2019р. приватним нотаріусом ДМНО Євчук І.Л. про право власності на 18/100 частин домоволодіння. В іншій частині в задоволенні клопотання позивачів про вжиття заходів забезпечення позову було відмовлено (а.с. № 78 т. № 1).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.09.2019р. були змінені заходи забезпечення позовних вимог, а саме з накладення арешту на заборону відчуження нерухомого майна, а саме 9/100 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_4 . В іншій частині заходи забезпечення позовних вимог були залишено без зміни (а.с. № 72-74 виділених матеріалів).

Ухвалами суду від 17.07.2019р. та 23.10.2019р. були задоволені клопотання позивачів про витребування доказів (а.с. №10-11, 99, 106-107, 128 т. № 1).

Спадкові справи після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 надійшли в провадження суду 20.11.2019р. та 08.12.2019р. (а.с. № 150-193, 194-229 т. № 1, а.с. № 1-83 т. № 2)

Підготовче засідання у справі проведено 19.02.2020р. відповідно до положень п.3 ч.2 ст.200 ЦПК України та на підставі положень ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до заяв представників позивачів та відповідача (а.с. № 112 т. № 2).

В обґрунтування позовних вимог позивачі в позовній заяві посилалися на те, що їм на праві спільної часткової власності належить 31/300 частка домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 домоволодіння належали ОСОБА_5 , яка за договором дарування від 18.09.1992р. подарувала її своєму сину ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер і спадкоємцями після його смерті стали ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які фактично вступили в управління спадковим майном, частка якого становила 9/100 частин кожній. Відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_5 , все своє майно, вона заповіла своєму другому синові ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_5 08.10.2007р. ОСОБА_6 звернувся до Першої ДДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 9/100 частин домоволодіння, проте постановою державного нотаріуса Першої ДДНК Кравцової А.І. від 20.03.2009р. № 1185/02-14 йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документа на вищевказану частку (договору дарування) та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не встигнувши за життя оформити право на спадщину на 9/100 частин у домоволодінні та спадкоємцями в рівних частках по 3/100 стали дружина ОСОБА_1 (подала заяву про прийняття спадщини до Першої ДДНК) та два сини ОСОБА_2 (на момент смерті проживав зі спадкодавцем) та ОСОБА_3 (подав заяву про прийняття спадщини). В березні 2019р. позивачам стало відомо, що право власності на 18/100 частин домоволодіння було оформлено в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 за її братом ОСОБА_4 . Вважаючи, що відповідач має право на спадкування лише 9/100 частин домоволодіння, позивачі просили визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину № НОМЕР_1 , видане приватним нотаріусом ДМНО Євчук І.Л. 29.03.2019р. ОСОБА_4 про спадкування за законом 18/100 частини у домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на частку у розмірі 9/100 у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 в рівних частинах - по 3/100 кожному в порядку спадкування за законом.

Позивачка ОСОБА_1 та представник усіх трьох позивачів - адвокат Серьогін В.І. (діє на підставі ордерів: серія ДП №1829/004 від 08.04.2019р. - а.с. № 47 т. № 1, серія ДП №1829/007 від 08.04.2019р. - а.с. №51 т. № 1, серія ДП №1829/008 від 08.04.2019р. - а.с. №55 т. № 1), а також представник усіх трьох позивачів - адвокат Нестеров Є.М. (діє на підставі ордерів: серія ДП №1829/003 від 08.04.2019р. - а.с. № 48 т. № 1, серія ДП №1829/005 від 08.04.2019р. - а.с. №52 т. № 1, серія ДП №1829/006 від 08.04.2019р. - а.с. №56 т. № 1) в ході судового розгляду справи позовні вимоги в редакції від 07.05.2019р. підтримали, просили задовольнити, зазначали, що строки позовної давності позивачами не пропущено.

17.07.2019р. представник відповідача ОСОБА_9 (діяв за ордером від 17.07.2019р. - а.с. № 94 т. № 1) подав відзив на позов (а.с. № 90-93 т. № 1), в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_5 фактично не вступила в управління спадковим майном, оскільки на момент смерті сина ОСОБА_8 не проживала з ним разом, а тому не могла бути спадкоємицею за законом. Єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_8 була його дружина ОСОБА_7 , яка фактично вступила в управління спадковим майном, а тому відповідач ОСОБА_4 правомірно набув у спадок саме 18/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Представником позивачів - адвокатом Нестеровим Є.М. 21.10.2019р. подана відповідь на відзив (а.с. № 110-112 т. № 1), в якій він посилався на те, що ОСОБА_5 з моменту набуття права власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 постійно була зареєстрована та проживала, що підтверджується копією її паспорту, а тому фактично прийняла спадщину і не встигла її оформити у встановленому законом порядку. Поділ домоволодіння на частки з наданням окремих адрес не здійснювався між співвласниками домоволодіння, а тому заперечення представника відповідача, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 проживали окремо є хибним. ОСОБА_6 після смерті матері ОСОБА_5 звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та йому відмовленому в цьому через відсутність правовстановлюючих документів. Представник позивачів наполягав, що позивачі у встановлений законом строк та порядок прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , а тому мають законне право на спадкування 9/100 частин домоволодіння.

Представник відповідача - адвокат Кущ Д.С. (діє за ордером серія ДП №79/3/026 від 07.10.2019р. - а.с. № 117 т. № 1) в ході судового розгляду справи 12.11.2020р. наполягав на відмові у задоволені позовних вимог у зв`язку із пропуском строку звернення до суду (відзив представника ОСОБА_9 не підтримав), оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з 2006р. були обізнані щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_8 та здійснювали щодо цього майна відповідні дії, а позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , будучи на момент смерті бабусі повнолітніми, мали можливість бути обізнаними про питання спірного майна. Неповідомлення позивачами про обставини 2010-2011 років свідчить про недобросовісність їх дій у судовому процесі. Крім того, в 2015 році позивачі отримали в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 31/100 частину спірного домоволодіння, і при цьому не ініціювали питання про спадкування спірних 18/100 частин домоволодіння.

Представником відповідача ОСОБА_11 04.06.2020р. подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. № 133-136 т. № 2).

15.07.2020р. представником позивачів - адвокатом Нестеровим Є.М. підготовані заперечення на заяву про застосування строків позовної давності (а.с. № 157-160 т. № 2), де представник позивачів зазначав, що клопотання про застосування строків позовної давності є необґрунтованим з огляду на те, що позивачі у встановлений законом строк прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , який також у встановлений строк прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 . Законодавець не обмежує спадкоємців у строках реалізації права на спадкування, за умови вчасної подачі заяви про прийняття спадщини, або вступу в управління спадковим майном. Таким чином, строки позовної давності не підлягають застосуванню, і в задоволенні клопотання представника відповідача слід відмовити.

23.07.2020р. представником відповідача - адвокатом Кущем Д.С. (а.с. № 167-170 т. № 2), подані заперечення на заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, в якій адвокат Кущ Д.С. наполягав на застосуванні строків позовної давності і вважав, що позивачами таки пропущені ці строки.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Євчук І.Л. в судове засідання 12.11.2020р. не з`явилась про дату розгляду справи була повідомлена належним чином, в справі маються докази відправлення судової повістки 12.11.2020р. та отримання її особисто (а.с. № 195, 196, 205-206 т. № 2). Крім того, про дату судового засідання 12.11.2020р. було розміщено оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. № 207 т. № 2). Причини неявки третя особа суду не повідомила.

Ухвалою суду від 12.11.2020р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) було прийнято рішення про розгляд справи за відсутності третьої особи (а.с. № 216-218 т. № 2, дія № 22).

При розгляді справи в судовому засіданні 12.11.2020р. відповідно до положень ч.1 ст. 247 ЦПК України здійснювалась повна фіксація судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заперечень стосовно позову, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору дарування від 18.09.1992р., посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Фаст Л.Д., ОСОБА_5 подарувала своєму синові ОСОБА_8 18/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.№ 12-13 т.№ 1).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01.04.2019р. вбачається, що іншими співвласниками домоволодіння були ОСОБА_6 ( 31/100 частина) та ОСОБА_12 (28/100 частин) (а.с.№ 32 зв. ст. т.№ 1).

З технічного паспорті від 15.08.2008р. вбачається, що власником 23/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 була ОСОБА_5 (а.с.№ 33 т.№1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 7466 (а.с. № 187 т.№1).

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулася його дружина (шлюб зареєстрований 14.01.1994р. у відділі ЗАГС виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 6), яка просила видати свідоцтво про право на спадщину на 18/100 частин домоволодіння (а.с.№186 зв.ст. т. № 1).

Крім того, до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_8 представником ОСОБА_6 , який був спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , подана заява, в якій ставилось питання не видавати свідоцтво про право на спадщину на майно ОСОБА_8 , оскільки спадкоємицею була його мати, яка спадщину прийняла, проте не оформила її належним чином. До заяви представником додана копія позовної заяви ОСОБА_6 до Територіальної громади Жовтневого району м. Дніпропетровська у особі Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради (третя особа - Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, КП «ДМБТІ») про встановлення факту належності ОСОБА_5 та ОСОБА_8 договору дарування від 18.09.1992р., встановлення факту прийняття спадщини за законом ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_8 та визнання за ОСОБА_6 права власності на 18/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_13 (а.с.№ 184 зв. ст., 185-186 т. № 1).

Ухвалою суду 28.09.2011р. позовна заява ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання справа власності на майно залишена без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання (а.с. №86 т. № 2).

За даними автоматизованої системи документообігу суду ухвала суду від 28.09.2011р. не оскаржувалась в апеляційному порядку та набрала законної сили.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, про що видане відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 11.10.2007р. свідоцтво про смерть, актовий запис № 7899 (а.с.№ 19 т.№1).

За життя ОСОБА_5 склала заповіт від 12.08.2006р., за змістом якого заповідала ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право (а.с.№ 156 зв. ст. т. № 1).

З матеріалів спадкової справи № 314-08, відкритої після смерті ОСОБА_5 . Першою ДДНК вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулися в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_6 , та в порядку спадкування за законом ОСОБА_14 (а.с.№151 зв. ст., 152 т.№1).

03.11.2008р. ОСОБА_6 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 31/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , які складаються з: 23/100 частини домоволодіння, що належали ОСОБА_5 та 8/100 частин домоволодіння, що належали ОСОБА_15 (а.с.№ 173 зв. ст. т.№ 1).

Постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кравцової А.І. від 20.03.2009р. ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 9/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючих документів (а.с.№ 21 т. № 1).

З наявного в матеріалах справи технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1 від 15.08.2008р. вбачається, що домоволодіння складається з двох окремо збудованих житлових будинків А-1 та Б-1, що й підтвердила в судовому засіданні позивачка ОСОБА_16 (а.с.№ 34-36 т.№ 1, а.с. №м 216-217 т. № 2).

Позивачка ОСОБА_16 під час судового засідання 12.11.2020р. на запитання головуючого зазначила, що в житловому будинку № Б-1 разом мешкали ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , посилаючись на те, що з домової книги та відміток у паспортах вбачається, що місцем реєстрації цих осіб була адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позивачами та їх представниками не надано належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст. ст. 77, 78, 80 ЦПК України, які у своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, а саме, що ОСОБА_5 на момент смерті свого сина ОСОБА_8 постійно проживала разом з ним, і фактично прийняла спадщину. У зв`язку з чим право на спадкування 9/100 частин виникло б у ОСОБА_6 після смерті його матері ОСОБА_5 .

Так, в матеріалах справи наявні копії трьох домових книг:

-а.с. № 14 т. № 1 - домова книга прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_3 від 22.11.1994р., з якої вбачається, що адреса реєстрації: АДРЕСА_4 значиться лише у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ;

-а.с. № 160 т. № 1 - домова книга прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_5 , від 22.11.1994р., з якої також вбачається, що адреса реєстрації: АДРЕСА_4 значиться лише тільки у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ;

-а.с.№ 27-29 т. № 2 - домова книга прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_4 , від 02.12.1999р., з якої також вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані лише ОСОБА_8 (з 20.05.1982р.) та ОСОБА_7 (з 08.09.1991р.).

З довідки відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур № 14/5-2664 від 18.03.2019р. вбачається, що на день смерті ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) склад зареєстрованих осіб становить лише ОСОБА_7 з 08.09.1991р. до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.№ 32 т. № 2).

З технічного паспорту від 15.08.2008р. вбачається, що житловий будинок літ. А-1 має три квартири АДРЕСА_6 (а.с.№ 35, 36 т.№ 1).

Також сама ОСОБА_16 та її представники не заперечували під час надання відповідей на запитання головуючого під час судового засідання 12.11.2020р. (а.с. № 216-218 т. № 2), що для зручності у взаємовідносинах між сусідами та для отримання поштової кореспонденції в домоволодінні були встановлені номери квартир.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

З копії паспорту ОСОБА_5 та з копій домових книг (а.с.№ 14, 160 т.№ 1) вбачається, що вона з 24.09.1991р. була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, в домоволодінні АДРЕСА_1 значиться два житлових будинки та 6 квартир і жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на момент смерті ОСОБА_8 його мати ОСОБА_5 проживала саме з ним у одній квартирі, суду не надано (відсутні докази витрат на утримання спільного майна, не заявлені свідки, що могли б підтвердити спільне проживання спадкодавця разом зі спадкоємицею не були заявлені, тощо).

До того ж, в матеріалах спадкової справи, яка була відкрита після смерті ОСОБА_6 , наявна заява ОСОБА_1 (позивачка у даній справі), яка зазначала, що ОСОБА_5 юридично не оформила спадщину після смерті сина ОСОБА_8 (а.с.№ 178 т. № 1), у зв`язку з чим, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в тому числі про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_13 після смерті ОСОБА_8 (а.с.№ 185-186 т.№ 1).

Крім того, позивачами та їх представниками - адвокатами Серьогіним В.І. та Нестеровим Є.М. не було заявлено клопотання про витребування спадкової справи після смерті ОСОБА_8 задля встановлення: кола спадкоємців які прийняли спадщину; чи зверталася ОСОБА_5 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та чи видавалась їй постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину та з яких підстав; чи видавалось будь-кому свідоцтво про право на спадщину.

З доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 були зареєстровані та проживали ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і лише остання зверталася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.№ 186 т. № 1).

З огляду на те, що позивачами та їх представниками не доведено, що на момент смерті ОСОБА_8 , його мати - ОСОБА_5 проживала разом з ним, відсутні підстави вважати, що вона прийняла спадщину після смерті сина, що складається з 9/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 і це майно увійшло до складу спадщини, що відкрилася після її смерті, а тому й ОСОБА_6 не мав права на спадкування цієї частки після смерті його мати ОСОБА_5 , оскільки за життя не набула права власності на 9/100 частин домоволодіння.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Враховуючи, що під час розгляду справи стороною позивачів не доведено, що ОСОБА_5 успадкувала 9/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті сина ОСОБА_8 , і єдиною спадкоємицею після смерті чоловіка ОСОБА_8 була його дружина ОСОБА_7 , яка і прийняла спадщину - 18/100 частин домоволодіння, оскільки на момент смерті була зареєстрована та проживала разом з спадкодавцем, відсутні підстави вважати недійсним свідоцтво про право на спадщину № НОМЕР_1 , видане ОСОБА_4 29.03.2019р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Євчук І.Л. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , у відповідності до якого останній набув право власності на частку у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 ) у розмірі 18/100 частин. Таким чином, в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідним відмовити й в задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на частку у розмірі 9/100 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 в рівних частинах - по 3/100 кожному в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , оскільки це майно не увійшло до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті ОСОБА_5 .

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову в цій частині судом враховано, що позивачі після смерті ОСОБА_6 не зверталися до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, що складається з 9/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та не отримували постанову про відмову у видачі свідоцтва (необхідність надання такої постанови була зазначена в ухвалі судді Ткаченко Н.В. від 15.04.2019р. (а.с.№ 62 т. № 1). Під час надання відповідей на запитання головуючого під час судового засідання 12.11.2020р. (а.с. № 216-218 т. № 2), позивачка та представники позивачів посилалися на те, що не було необхідності звертатися до нотаріальної контори за постановою про відмову, через наявність постанови про відмову ОСОБА_6 у видачі свідоцтва на 9/100 частин після смерті матері, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу.

Разом з тим, в листі ВССУ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, може бути підставою для відмови у позові.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа - приватний нотаріус ДМНО Євчук Ірина Леонідівна) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2019р. та визнання права власності на 3/100 частин домоволодіння за кожним в порядку спадкування за законом слід відмовити в повному обсязі.

Стосовно заяви представника відповідача від 04.06.2020р. про застосування строку позовної давності (а.с. № 133-136 т. № 2), суд зазначає наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачами було заявлено про визнання недійсним свідоцтва про спадщину від 29.03.2019р., а отже звертаючись до суду 09.04.2019р. з позовом, позивачами не пропущена позовна давність за цими вимогами.

Що стосується застосування строків позовної давності до вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, то в постанові Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що оскільки позови про визнання права власності, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність.

Таким чином, підстав для застосування строків позовної давності, про які заявлено представником відповідача не має.

З огляду на те, що в задоволенні позовних вимог позивачам відмовлено, суд вважає за необхідне на підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України скасувати в повному обсязі заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 16.05.2019р. справі № 201/4146/19 (провадження № 2/201/2155/2019), з урахуванням часткової зміни заходів забезпечення позову постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.09.2019р., а саме у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, а саме 9/100 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_4 , а також у вигляді заборони ОСОБА_4 укладати будь-які види угод щодо 9/100 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину № НОМЕР_1 , виданого 29.03.2019р. приватним нотаріусом ДМНО Євчук І.Л. про право власності на 18/100 частин домоволодіння.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі, понесені позивачами, покладаються на позивачів.

Представником відповідача - адвокатом Кущем Д.С. доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів у справі не надано і до закінчення судових дебатів у справі сторона не зробила про це відповідної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 9 ст. 158, ст. 223, ч.1 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Євчук Ірина Леонідівна) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2019р. та визнання права власності на 3/100 частин домоволодіння за кожним в порядку спадкування за законом - відмовити.

Заходи забезпечення позовних вимог, які вжиті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 16.05.2019р. по справі № 201/4146/19 (провадження № 2/201/2155/2019), з урахуванням часткової зміни заходів забезпечення позову постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.09.2019р., а саме у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, а саме 9/100 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_4 , а також у вигляді заборони ОСОБА_4 укладати будь-які види угод щодо 9/100 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину № НОМЕР_1 , виданого 29.03.2019р. приватним нотаріусом ДМНО Євчук І.Л. про право власності на 18/100 частин домоволодіння - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.