Ухвала

25 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 752/2091/18

провадження № 61-17234ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, в якому просило стягнути з відповідача 17 268,24 грн за надані послуги з центрального опалення, 6 345,09 грн за постачання гарячої води, а також 3 % річних та інфляційну складову боргу в сумі 5 302,89 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року позов комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з центрального опалення в сумі 17 268,24 грн, заборгованість за постачання гарячої води в сумі 6 345,09 грн, інфляційні нарахування в сумі 4 420,11 грн, 3 % річних в сумі 882,78 грн, а всього суму в розмірі 28 916,22 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

16 березня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з тим, що касаційна скарга не відповідає вимогам статті 356 ЦПК України та не сплачено судовий збір.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, та продовжено строк, встановлений ухвалою Київського апеляційного суду

від 13 квітня 2020 року для усунення недоліків.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року подану

ОСОБА_1 апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто особі, яка

її подала.

Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, не усунув її недоліки та не сплатив судовий збір.

19 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року (надійшла до суду 23 листопада 2020 року), в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування

чи тлумачення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

У відповідності до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що не погоджуючись із рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від16 вересня 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Встановивши, що апеляційна скарга подана без дотримання вимог статті 356 ЦПК України, а саме: апеляційна скарга не містить жодного обґрунтування та доводів щодо заявлених у ній вимог, не містить копій скарги відповідно до кількості учасників справи, також, відсутні докази сплати судового збору, Київський апеляційний суд ухвалою від 13 квітня 2020 року залишив її без руху та надав строк для усунення зазначених недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Апеляційним судом було роз`яснено, що у разі невиконання вимог даної ухвали апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернена особі, яка

її подала.

Київський апеляційний суд вказав, що відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення копія ухвали Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року про продовження строку для усунення недоліків, отримана ОСОБА_1 25 серпня 2020 року, однак квитанцію про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі апелянт не додав, тобто не виконав вимоги Закону України «Про судовий збір».

Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що довідка, видана ОСОБА_1 акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» не містить жодного посилання на те, що ОСОБА_1 порушувалось перед банком питання щодо оплати судового збору за рахунок належних йому коштів (карткового рахунку).

Також, апеляційний суд зазначив, що отримання ОСОБА_1 вказаної довідки від АТ КБ «Приватбанк» не може бути підставою для повторного продовження процесуального строку, з огляду на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений права подати відповідну заяву до 31 серпня 2020 року із зазначенням підстав його звернення до банківської установи. Будь-яких інших доказів неможливості сплати судового збору у визначеному судом розмірі скаржником не надано.

В зв`язку з цим апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги ухвали Київського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року не виконано, докази сплати судового збору до суду не надходили, тому в порядку частини 2 статті 357 ЦПК України, подану апеляційну скаргу, ухвалою Київського апеляційного суду

від 14 вересня 2020 року повернуто особі, яка її подала.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої стаття 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення

у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

За своїм змістом перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

У статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється за подання до суду апеляційної та касаційної інстанції скарг на судові рішення.

Відповідно до статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подачу апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами юридичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15 (провадження № 12-66гс18) та Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 752/7347/16-ц (провадження № 61-10168сво18).

Отже, за подання позовної заяви про стягнення коштів, та в разі оскарження ухваленого судом першої інстанції судового рішення, за результатами розгляду заяви, в суді апеляційної інстанції судовий збір справляється на загальних підставах, встановлених у пункті 6 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У низці рішень Європейського Суду з прав людини щодо тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права (рішення Європейського Суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року у справі «Осман проти Сполученого Королівства» («Osman v. the United Kingdom», пункт 147).

Крім цього, Верховний Суд зазначає, що повернення апеляційної скарги не позбавляє ОСОБА_1 права подати нову апеляційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 185 ЦПК України, сплативши судовий збір у встановленому законом порядку.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 14 вересня 2020 року у справі є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 14 вересня 2020 року у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник