печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Шевченко Т.В.,

справа № 757/71482/17-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: ОСОБА_2

відповідач 2: ОСОБА_3

відповідач 3: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за усним договором позики,

представник позивача ОСОБА_5

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме просила звернути стягнення на предмет іпотеки за договором позики в рахунок погашення заборгованості у розмірі 1 932 015 грн., що виникла у ОСОБА_2 перед позивачем за договором позики від 29 травня 2014 року та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох жилих кімнат,загальною площею 69.40 кв.м., в тому числі житловою площею 43,40 кв.м. шляхом продажу її на прилюдних (електронних торгах).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 950 000 грн., які остання зобов`язувалась повернути не пізніше 29 листопада 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між позивачем (іпотекодержатель) та відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (іпотекодавцями), від імені яких діяла ОСОБА_2 , 29 травня 2014 року укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріально, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка складається з трьох жилих кімнат,загальною площею 69.40 кв.м., в тому числі житловою площею 43,40 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 не виконала своїх зобов`язань за договором позики, не повернула позичені кошти. Відповідно до п. 4 договору позики при неповерненні суми позики своєчасно позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбаченими чинним законодавством України (в тому числі звернутись до органів нотаріату за вчиненням виконавчого напису), та вимагати при цьому повернення йому суми позики, або частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати 10 (десяти) процентів річних від простроченої суми. Тому, за розрахунком позивача ОСОБА_2 (позичальник) повинна сплатити позивачу 982 015 грн. компенсації за затримку у виконанні грошового зобов`язання, з яких 704 900 грн. індекс інфляції розрахований на суму простроченого (невиконаного) зобов`язання, 277 115 грн. - 10% річних від простроченої суми. Відповідно загальний розмір вимог складає 1 932 015 грн. (950 000 грн. + 982 015 грн.).

З урахуванням укладеного договору іпотеки, невиконання боржником своїх зобов`язань за договором позики позивач звернулась з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та судовий розгляд призначено на 16 лютого 2018 року (т. 1 а.с. 34).

Під час розгляду справи від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові заперечення (т. 1 а.с. 45-46), відповідно до яких фактично кошти за договором позики відповідач брала у чоловіка позивача - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач належним чином виконувала свої зобов`язання та повертала грошові кошти ОСОБА_7 , про що є відповідні розписки. У з в`язку з наведеним просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання 16 лютого 2018 року (т. 1 а.с. 56-57), зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики (т. 1 а.с. 52-55) повернуто.

Ухвалою суду від 16 лютого 2018 року визнано заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 про відвід судді необґрунтованою, провадження у справі зупинено, передано заяву про відвід для вирішення в порядку ст. 33 ч. 1 ЦПК України (т. 1 а.с. 58).

Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 про відвід відмовлено (т. 1 а.с. 63).

Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року поновлено провадження у справі та продовжено підготовче судове засідання відповідно до положень п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року, призначено підготовче судове засідання на 12 квітня 2018 року (т. 1 а.с. 70).

Ухвалами суду від 7 червня 2018 року відмолено у задоволенні заяви представника ОСОБА_9 - ОСОБА_10 про залучення її в якості третьої особи без самостійних вимог та заяви представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової Т.М., витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової Т.М., ксерокопію паспорту відповідача ОСОБА_4 (т. а.с. 97-99).

Ухвалою суду від 4 вересня 2018 року витребувано у приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Єременко Т.М. ксерокопію паспорту відповідача ОСОБА_4 (т. а.с. 110).

Крім того, у лютому 2018 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду (суддя Писанець В.А.) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи тим, що 12 серпня 2015 року між ОСОБА_1 , її чоловіком ОСОБА_7 та нею укладено усний договір позики для придбання нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_2 43 000 євро, що в гривневому еквіваленті на дату отримання позики складає 1 032 705 грн. Через тиждень ОСОБА_2 знову надала в борг ОСОБА_1 36 700 доларів США, що в гривневому еквівалент становить 784 646 грн. Грошові кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_7 повернуті не були. Після смерті ОСОБА_7 його дружина ОСОБА_1 24 січня 2018 року власноручно написала розписку, якою підтвердила факт отримання коштів та зобов`язання їх повернути. Тому, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 1 817 351 грн., втрати від інфляції в розмірі 56 917 грн. 46 коп. та 3% річних в розмірі 29 120 грн. (т. 1 а.с. 161-164).

Ухвалою суду від 3 квітня 2018 року (суддя Писанець В.А.) відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 1 червня 2018 року (т. 1 а.с. 120).

Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 повернуто (т. 1 а.с. 187-188).

Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року об`єднано в одне провадження цивільні справи за № 757/71482/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки та № 757/8799/18-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, присвоєно спільний номер № 757/71482/17-ц (т. 1 а.с. 189, 191).

Ухвалами суду від 11 грудня 2019 року, від 11 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_11 про призначення у справі судових почеркознавчих експертиз (т. 1 а.с. 209, 213, 221).

У судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_11 подано заяву про зарахування однорідних зустрічних вимог, у зв`язку з чим просила припинити зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з заявою ОСОБА_2 , провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1 932 015 грн. закрити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 375 715 грн. 46 коп. У разі відмови у зарахуванні 395 532 грн., переданих ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором позики, припинити зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог згідно з заявою ОСОБА_2 , провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 1 912 198 грн. 46 коп. закрити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 19 816 грн. 54 коп. (т. 1 а.с. 223-226), яка долучена до справи.

Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року заяву відповідача ОСОБА_2 про забезпечення позову повернуто (т. 1 а.с. 230).

Ухвалами суду від 11 лютого 2020 року, занесеними до протоколу судового засідання, визнано явку позивача ОСОБА_1 обов`язковою, відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про виклик свідка, та клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_11 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи (т. 1 а.с. 236-239).

Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року закрито підготовче судове засідання та судовий розгляд справи призначено на 14 квітня 2020 року (т. 1 а.с. 240).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо задоволення позову ОСОБА_2 , заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог заперечили, мотивуючи відсутністю для цього підстав. Зазначили, що ніяких усних договорів позики ні ОСОБА_1 , ні її чоловік ОСОБА_7 з ОСОБА_2 не укладали.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, позовні вимоги ОСОБА_2 та її заяву про зарахування однорідних зустрічних вимог підтримала.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до судового засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_5 , представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом встановлено, що 29 травня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, який посвідчений нотаріально, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 надала відповідачу ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 950 000 грн., які остання зобов`язувалась повернути не пізніше 29 листопада 2014 року (т. 1 а.с. 8-9).

Договір позики відповідач ОСОБА_2 не оспорювала, не визнавала його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між позивачем (іпотекодержатель) ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (іпотекодавцями), від імені яких діяла ОСОБА_2 , 29 травня 2014 року укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріально, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка складається з трьох жилих кімнат,загальною площею 69.40 кв.м., в тому числі житловою площею 43,40 кв.м. (т. 1 а.с. 10-15).

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконала у зв`язку з чим просила суд звернути стягнення на предмет іпотеки. При цьому, заборгованість за договором позики позивачем розраховано з урахуванням положень п. 4 договору позики, а саме з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10% річних від простроченої суми, що становить відповідно 704 900 грн. індекс інфляції, 277 115 грн. - 10% річних від простроченої суми за період з 1 грудня 2014 року по 31 жовтня 2017 року (т. 1 а.с. 27-30), який відповідачем не спростовано.

Водночас суд з доводами позивача щодо наявної заборгованості відповідача перед позивачем не погоджується, виходячи з такого.

Так, судом встановлено, що на підставі розписки від 24 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 підвереджує, що нею та її чоловіком ОСОБА_7 отримано грошові кошти у ОСОБА_2 в розмірі 43 300 євро та 36 700 доларів США (т. 1 а.с. 165).

При цьому, позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила вказану обставину, що дійсно нею та її чоловіком ОСОБА_7 було отримано у ОСОБА_2 вказані грошові кошти. Проте, час їх отримання позивач та на підставу отримання грошових коштів позивач не назвала.

Враховуючи, що розписка від 24 січня 2018 року не містить умов укладення договору позики, дату отримання коштів, дату їх повернення, то суд вказану розписку розцінює як документ, який підтверджує факт повернення грошових коштів за договором позики від 29 травня 2014 року, укладеним між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 .

Вказане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за усним договором позики, оскільки суду не надано письмових доказів укладення договору позики у серпні 2015 року, відповідно до яких ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_7 отримали у серпні 2015 року від ОСОБА_2 в позику грошові кошти в позику на суму 43 300 євро та 36 700 доларів США відповідно до положень ст. 1047 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Інших належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані в договорі позики були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в договорі відповідачем суду не надано.

При цьому, суд бере до уваги, що позивач та представники сторін в судовому засіданні підвередили неодноразові факти укладення договорів позики між ними та ОСОБА_7 , зокрема.

Враховуючи, що у розписці від 24 січня 2018 року відсутні дані щодо повернення коштів відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_7 (на виконання якого договору позики, кому з подружжя ОСОБА_1 та в якій сумі кожному з подружжя ОСОБА_1 ), у позові ОСОБА_2 зазначено, що вказані кошти були отримані позивачем та її чоловіком 12 серпня 2015 року (т. 1 а.с. 161-164), то суд при вирішенні питання еквівалента повернутих грошових коштів в євро та доларах США, виходить з дати написання розписки позивачем ОСОБА_1 - 24 січня 2018 року, якою вона підвереджує факт отримання грошових коштів.

При цьому, суд виходить з принципу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України, оскільки інші дані щодо отримання грошових коштів позивачем ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_7 від ОСОБА_2 відповідно до розписки від 24 січня 2018 року відсутні дані.

Так, відповідно до курсу Національного банку України 43 300 євро станом на 24 січня 2018 року з розрахунку 3535,6522 грн. за 100 євро становить 1 530 937 грн. 40 коп., а 36 700 доларів США з розрахунку 2886,4823 грн. за 100 доларів США становить 1 059 339 грн., а всього 2 590 276 грн. 40 коп.

З урахуванням отриманих коштів за договором позики та повернутою сумою коштів ОСОБА_2 вбачається, що позивач ОСОБА_1 отримала 2 590 276 грн. 40 коп. (еквівалент 43 300 євро та 36 700 доларів США), що перевищує на 658 261 грн. 40 коп. суму коштів, отриманих ОСОБА_2 в борг за договором позики від 29 травня 2014 року з урахуванням інфляційних втрат та 10% річних (2 590 276 грн. 40 коп. - 1 932 015 грн.).

Враховуючи, що предметом спору за позовом відповідача ОСОБА_2 є повернення коштів за усним договором позики, про відмову у задоволенні якого суд дійшов висновку, та не ставилось питання про повернення зайво сплаченої суми, то суд, виходячи з принципу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 зайво сплачених грошових коштів у сумі 658 261 грн. 40 коп.

Розписки про отримання ОСОБА_7 - покійним чоловіком позивача ОСОБА_1 коштів від ОСОБА_2 на виконання умов договору позики від 29 травня 2014 року (т. 1 а.с. 47-49), суд відхиляє, оскільки ОСОБА_7 не є стороною вказаного договору позики, не уповноважений ОСОБА_1 на отримання коштів від ОСОБА_2 за цим договором.

Крім того, і позивач, і її представник та представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердили факти отримання ОСОБА_2 коштів від ОСОБА_7 за іншими договорами позики - розписками, які не є предметом розгляду у вказаній справі, у зв`язку з чим можуть підтверджувати факти повернення коштів за цими розписками.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно по п. 4.1 договору іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення іпотекодавцями будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором, іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором.

Згідно з п. 4.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, які визначаться на момент реалізації права іпотеки, в тому числі, але не виключно, всі платежі на користь іпотекодержателя, передбачені договором позики, а також нараховані штрафні санкції за порушення зобов`язань за договором позики, витрати іпотекодержателя на послуги адвокатів, аудиторів, експертів, оцінювачів, витрати, понесені при зверненні стягнення на предмет іпотеки та його реалізації, в тому числі за здійснення виконавчого напису нотаріуса та будь-які інші витрати, понесені іпотекодержателем у зв`язку з цим договором.

Відповідно до п. 3.3.5 договору іпотеки - іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо при настанні строку виконання зобов`язання, воно не було виконано.

Згідно з п. 5.3 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі:

- рішення суду;

- виконавчого напису нотаріуса;

- домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»

Відповідно до п. 5.4 договору іпотеки іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3 цього Договору.

Згідно з ч. 4 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Враховуючи, що суд дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_2 повернута сума боргу за договором позики з урахуванням інфляційних втрат та 10% річних, то підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні. у зв`язку з погашенням боргу.

Суд також дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача ОСОБА_2 про зарахування однорідних зустрічних вимог (т. 1 а.с. 223-226), яка долучена до справи, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Враховуючи наведене, доводи відповідача ОСОБА_2 про необхідність зарахування, на її думку однорідних зустрічних вимог, суд відхиляє, оскільки суд дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_2 повернуті суми позивачу ОСОБА_1 на виконання умов договору позики від 29 травня 2014 року. Розписка ОСОБА_1 про отримання нею та її чоловіком грошових коштів від 24 січня 2018 року не підтверджує факт укладення нею, її чоловіком договору позики з ОСОБА_2 , що виключає однорідність та зустрічність вимог.

У зв`язку з відмовою суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України сторонам не відшкодовується.

Керуючись ст. 545, 601, 1046-1049 ЦК України, ст. 7, 11, 12, 23, 33, 35, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за усним договором позики - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

відповідач 2: ОСОБА_3 : АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

відповідач 3: ОСОБА_4 : АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4

Суддя О.В.Батрин