Номер провадження: 22-ц/813/6157/20
Номер справи місцевого суду: 507/546/19
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 17 лютого 2020 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Познанської сільської ради Любашівського району Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Любашівського районного суду Одеської області суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги він обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , який до дня смерті проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 . Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в с. Познанка Перша Любашівського району Одеської області. За життя, батько залишив заповіт, яким заповів все належне покійному майно йому та його рідній сестрі ОСОБА_6 . Вказаний заповіт не змінений та не скасований. 09 квітня 2019 року він звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті батька, однак йому було відмовлено в оформленні спадщини, так як він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини. Він пропустив вказаний строк з поважних причин, так як хворів, а також хворіла його мати ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані обставини позбавили його можливості в шестимісячний строк звернутись до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_5 . Тому, просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , визначивши його в чотири місяці з дня набрання рішенням законної сили (а.с. 1-17).

17 лютого 2020 року рішенням Любашівського районного суду Одеської області (головуючий суддя Вужиловський О.В.) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Познанської сільської ради Любашівського району Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено повністю (а.с. 64-65).

03 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до Любашівського районного суду Одеської області. Апелянт вважає вказане рішення необґрунтованим та незаконним, оскільки суд першої інстанції не у повному обсязі встановив обставини, що мають значення для розгляду справи. Апелянт вважає, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. На думку апелянта, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Крім того, апелянт вказує на те, закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкодавців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Також апелянт просить врахувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та дотримуватись принципу пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що судом зроблено не було. Таким чином, відбулося порушення не лише його прав як позивача, а й волі спадкодавця. Тому просить рішення Любашівського районного суду Одеської області від 17.02.2020 року скасувати, ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.03.2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 17 лютого 2020 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Познанської сільської ради Любашівського району Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судове засідання 05.11.2020 року сторони не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Клопотання про проведення судового засідання за допомогою відеоконференцзв`язку не подавали. 05 листопада 2020 року від ОСОБА_4 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Оскільки явка до апеляційного суду не є обов`язковою, перешкоди для розгляду справи відсутні (ст. 8, ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановлені обставини справи, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, а апеляційним судом перевірено, що позивач дійсно є сином ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Із свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 27 січня 2003 року слідує, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку в с. Познанка Перша Любашівського району Одеської області (а.с. 10-11).

Із заповіту, посвідченого 20 травня 1997 року, слідує, що ОСОБА_5 заповів належне йому майно, в тому числі і житловий будинок по АДРЕСА_1 позивачу по справі та ОСОБА_6 (а.с. 12).

Відповідно до довідки Познанської сільської ради Любашівського району Одеської області від 11.02.2019 року, ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_7 (а.с. 15).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Шестимічний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплинув 23 липня 2018 року і позивач не звернувся із заявою про прийняття спадщини. З листа приватного нотаріуса від 09 квітня 2019 року видно, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини і йому рекомендовано звернутись до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в справі суд першої інстанції виходив з того, що не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як перебування на амбулаторному лікуванні з 16.07.2018 року по 25.07.2018 року ОСОБА_1 , так як перебування на амбулаторному лікуванні не позбавляло можливості ОСОБА_1 звернутись протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті батька. А як видно з листа нотаріуса, він звернувся з приводу прийняття спадщини лише 09 квітня 2019 року. Крім того, знаходження на утриманні ОСОБА_1 хворої матері не підтверджено будь-якими доказами по справі, а тому також не може бути визнано поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне звернути увагу апелянта на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини апелянт вважає перебування його на амбулаторному лікуванні при Любашівській ЦПМСД з 16 липня 2018 року по 25 липня 2018 року; важче матерільне становище та тяжку хворобу матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , організацію її поховання. З наведених причин реальними доказами підтверджуються лише факт перебування на амбулаторному лікуванні та факт смерті матері, що в своїй сукупності не пояснює, чому апелянт не звернувся до нотаріальної контори в період із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, з 23 січня 2018 року по 23 липня 2018 року.

В контексті вищенаведеного апеляційний суд не вбачає поважних причин пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини, оскільки конкретних доказів такої поважності апелянтом не було надано, а апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд також вважає своїм обов`язком роз`яснити апелянту, що його посилання на неповідомлення його про відкриття спадщини та ряд інших порушень не стосуються предмета оскарження, адже неправомірність дій чи бездіяльності нотаріусів не може бути розглянута судом в межах справи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки інші доводи апеляційної скарги стосуються обставин поза межами доведення, встановлених для суду апеляційної інстанції, то вони окремо не аналізуються.

Таким чином, враховуючи наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, а судом першої інстанції було ухвалено правильне рішення з дотриманням відповідних норм процесуального права, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 17 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

16.11.2020 року м. Одеса