Номер провадження: 22-ц/813/1889/20
Номер справи місцевого суду: 520/3553/18
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/3553/18

Номер провадження: 22-ц/813/1889/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) прокурор Івано-Франківської області, 2) заступник начальника відділу СУ МВС України в Івано-Франківській області (нині Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області) Ужела А.І., 3) Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до прокурора Івано-Франківської області, заступника начальника відділу СУ МВС України в Івано-Франківській області (нині Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області) Ужела А.І., Державної казначейської служби України про стягнення відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Куриленко О.М. о 14 годині 29 хвилині 17 грудня 2018 року, повний текст рішення складено 18 грудня 2018 року,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернуся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить списати з єдиного казначейського рахунку кошти у сумі 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Також просив окремою ухвалою забов`язати прокурора Івано-Франківської області розслідувати скоєний щодо ОСОБА_1 злочин за статтею 162 КК України, який скоєно у змові заступника начальника відділу СУ МВС України в Івано-Франківській області Ужели А.І. зі слідчим суддею Городенківського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_2 ..

ОСОБА_1 свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_3 P ОСОБА_4 M. від 20 липня 2015 року було задоволено клопотання заступника начальника СУ МВС України в Івано-Франківській області Ужели А.І. про надання дозволу на проведення обшуку в нежитловій будівлі та всіх належних до неї спорудах, що йому належить.

Позивач стверджує, що дії відповідачів є незаконними, так як він має статус адвоката.

Вважає, що заподіяна йому моральна шкода як людині та адвокату, що виразилась у скоєнні фактичного злочину за ознакою статті 162 КК України, який супроводжувався завідомо незаконним обшуком, який виник унаслідок процесуального недбальства заступника начальника відділу СУ МВС України в Івано-Франківській області Ужели А.І. та слідчого судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 , унаслідок чого його ділова репутація, як адвоката, істотно пошатнулася із-за чого він тривалий час не мав жодного клієнта, якому б надавав правову допомогу, бо циркулювали слухи щодо імені позивача, а саме, що він організатор банди, яка напала на мирно сплячий Городенківський РВУМВС, де спалила усі наявні у цього РВ УМВС транспортні засоби (Т. 1, а. с. 1 17).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2018 року було відкрито провадження по вищезазначеній цивільній справі (Т. 1, а. с. 68 - 69).

У відзиві на позовну заяву суддя Гайдич Р.М. заперечував проти позову. Просив суд першої інстанції відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 ..

Відзив судді Гайдича Р.М. аргументований тим, що позовні вимоги позивача в частині вимог щодо нього в повному обсязі не підлягають задоволенню адже вони є безпідставними (Т. 1, а. с. 75 - 77).

Прокурор Івано-Франківської області - Стратюк О. у відзиві на позов заперечував проти позову. Просив суд повністю відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 ..

Відзив прокурора Івано-Франківської області - Стратюка О. обґрунтовано зокрема тим, що позовні вимоги позивача є безпідставними та не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи (Т. 1, а. с. 93 - 97).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2018 року в задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі.

Рішення першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, а саме: в чому полягає спричинена йому моральна шкода; якими саме діями чи бездіяльністю відповідачів вона спричинена і чим підтверджується протиправність цих дій або бездіяльності відповідачі; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням винної особи; в чому полягає вина відповідачів в спричиненні йому даного виду шкоди; чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або інших втрат немайнового характеру; за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні; чим він обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди та з чого він при цьому виходив.

У зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, через їх безпідставність (Т. 1, а. с. 179 - 185).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення були порушені норми процесуального права, неправильно застосовані норми матеріального права.

Апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції не було з`ясовано всіх фактичних обставин справи, проігноровані доводи зазначені в позовній заяві. Зазначає про порушення приписів статті 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час вчинення вищенаведених, протиправних, як на думку позивача, дій відповідачів (Т. 1, а. с. 191 - 202).

Прокурор Івано-Франківської області - Стратюк О. у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти апеляційної скарги. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Вищевказаний відзив на апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що вимоги позивача не підтверджуються жодним доказом, у тому числі судовим рішенням, яким би була встановлена протиправність дій посадових осіб органів прокуратори.

У відповіді на відзив прокурора Івано-Франківської області - Стратюка О. позивач заперечує проти відзиву на апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник начальника-начальник слідчого управління Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області Максимів І.М. заперечує проти апеляційної скарги. Просить суд відмовити у задоволені апеляційної скарги. Також просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказаний у попередньому абзаці відзив на апеляційну скаргу обґрунтовано відсутністю доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилається в обґрунтування вимог позову.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Від позивача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня до 03 квітня 2020 року встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 р., адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, з 17.03.2020 року до 03.04.2020 року зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Між тим, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо розгляду справи по суті, освідомленість її учасників про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів на неї та відповіді на відзив, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 липня 2019 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог до судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області Гайдича Р.М. про стягнення відшкодування моральної шкоди.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2018 року в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 до судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області Гайдича Р.М. про стягнення відшкодування моральної шкоди визнано нечинним.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області Гайдича Р.М. про стягнення відшкодування моральної шкоди закрито.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 23, 1167, 1176 ЦК України, ст. ст. 1, 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 17, 23 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») та процесуального (ст. ст. 12, 76, 77, 79, 80, 81, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

20 липня 2015 року до Городенківського районного суду Івано-Франківської області надійшло клопотання заступника начальника відділу СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області Ужели А.І. про проведення обшуку в нежитловій будівлі з усіма належними до неї спорудами, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності, з метою відшукання і вилучення одягу та взуття, на якому можуть бути залишені сліди вчинення злочину, отруйних препаратів, легкозаймистих речовин та інших предметів, які можуть бути речовими доказами його злочинної діяльності.

Як зазначено у клопотанні, 20 липня 2015 року близько 00:50 невстановлена особа проникла на територію адміністративної будівлі Городенківського РВ УМВС України в Івано-Франківській області, де шляхом підпалу знищила службові автомобілі, які належать УМВС України в Івано-Франківській області.

Слідчим відділення Городенківського РВ УМВС України в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000220 від 20 липня 2015 року за фактом умисного знищення майна шляхом підпалу, за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 194 КК України.

Під час досудового слідства встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_1 , який за місцезнаходженням своєї нежитлової будівлі може зберігати предмети, що можуть бути речовими доказами його злочинної діяльності.

До зазначеного клопотання додані такі документи: копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протокол допиту свідка, постанова про створення слідчої групи, рапорти, протоколи допитів потерпілих, довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20 липня 2015 року клопотання заступника начальника відділу УМВС України в Івано-Франківській області Ужели А.І. передано на розгляд слідчому судді Гайдичу Р.М..

Ухвалою слідчого судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області Гайдича Р.М. від 20 липня 2015 року задоволено клопотання заступника начальника відділу УМВС України в Івано-Франківській області Ужели А.І. про надання дозволу на проведення обшуку та надано дозвіл на проведення обшуку в нежитловій будівлі з усіма належними до неї спорудами, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві власності.

Між сторонами по справі виникли правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частинами шостою, сьомою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно з положеннями статей 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтею 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено гарантії адвокатської діяльності. Зокрема, частиною другою цієї статті передбачено особливості проведення окремих слідчих дій та заходів забезпечення кримінального провадження стосовно адвоката. У разі проведення обшуку чи огляду житла, іншого володіння адвоката, приміщень, де він здійснює адвокатську діяльність, тимчасового доступу до речей і документів адвоката слідчий суддя, суд у своєму рішенні в обов`язковому порядку зазначає перелік речей, документів, що планується відшукати, виявити чи вилучити під час проведення слідчої дії чи застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а також враховує вимоги пунктів 2 - 4 частини першої цієї статті.

Під час проведення обшуку чи огляду житла, іншого володіння адвоката, приміщень, де він здійснює адвокатську діяльність, тимчасового доступу до речей і документів адвоката має бути присутній представник ради адвокатів регіону, крім випадків, передбачених абзацом четвертим цієї частини. Для забезпечення його участі службова особа, яка буде проводити відповідну слідчу дію чи застосовувати захід забезпечення кримінального провадження, завчасно повідомляє про це раду адвокатів регіону за місцем проведення такої процесуальної дії.

З метою забезпечення дотримання вимог цього Закону щодо адвокатської таємниці під час проведення зазначених процесуальних дій представнику ради адвокатів регіону надається право ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення процесуальних дій, що зазначаються у протоколі.

Неявка представника ради адвокатів регіону за умови завчасного повідомлення ради адвокатів регіону не перешкоджає проведенню відповідної процесуальної дії.

Адресою робочого місця адвоката є місцезнаходження обраної адвокатом організаційної форми адвокатської діяльності або адреса фактичного місця здійснення адвокатської діяльності, якщо вона є відмінною від місцезнаходження обраної адвокатом організаційної форми адвокатської діяльності. У разі наявності декількох адрес робочих місць адвоката до Єдиного реєстру адвокатів України вноситься лише одна адреса робочого місця адвоката (частина друга статті 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Порядком ведення Єдиного реєстру адвокатів України, затвердженим рішенням Ради адвокатів України № 26 від 17 грудня 2012 року регулюється питання про переміщення (трансфер), зміни місця своєї діяльності, зміни адреси робочого місця адвоката (далі Порядок).

Відповідно до пункту 3.3 Порядку адресою робочого місця адвоката є місцезнаходження обраної адвокатом організаційної форми адвокатської діяльності або адреса фактичного місця здійснення адвокатської діяльності, якщо вона є відмінною від місцезнаходження обраної адвокатом організаційної форми адвокатської діяльності, згідно заяви адвоката. У разі наявності декількох адрес робочих місць адвоката до Єдиного реєстру адвокатів України за заявою адвоката вноситься лише одна адреса робочого місця.

Питання порушення права на повагу до житла, гарантованого пунктом 1 статті 8 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), шляхом здійснення обшуку офісу та житлових приміщень адвоката і вилучення документів вирішено в рішеннях Європейського суду з прав людини, у тому числі у рішеннях «Німітц проти Німеччини», «Головань проти України».

Так, у рішенні «Німітц проти Німеччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що професійна діяльність адвоката дуже тісно пов`язана з приватним життям у розумінні статті 8 Конвенції. У пункті 37 вказаного рішення Європейський суд з прав людини встановив, що при здійсненні обшуку офісу адвоката відбулося посягання на професійну таємницю у тій мірі, що не співвідноситься з обставинами; в зв`язку з чим суд наголосив, що посягання на професійну таємницю адвоката може мати негативні наслідки при здійсненні правосуддя і тим самим порушувати права, гарантовані статтею 6 Конвенції. Також Європейський суд з прав людини зазначив, що супутній розголос факту проведення обшуку адвокатського офісу може негативно вплинути на професійну репутацію в очах як клієнтів адвоката, так і суспільства в цілому. Тому обшук приміщення адвоката в даному випадку становить порушення статті 8 Конвенції.

У пунктах 62, 63 рішення «Головань проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що гарантії, такі як присутність та дійова участь незалежного спостерігача, завжди повинні бути доступними під час обшуку офісу адвоката для забезпечення того, щоб матеріал, який захищається адвокатською таємницею, не було вилучено. При цьому такий спостерігач повинен мати обов`язкову юридичну кваліфікацію, щоб фактично брати участь у процесі. Крім того він також повинен бути зв`язаний адвокатською таємницею, щоб гарантувати захист конфіденційного матеріалу та прав третіх осіб. Спостерігач повинен бути наділений необхідними повноваженнями, щоб бути спроможним запобігти під час аналізу процесу будь-якому можливому втручанню в адвокатську таємницю.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

За приписами частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень статті 77 ЦПК України.

За приписами частини першої статті 77 ЦПК України, частини 1 статті 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За правилами частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову з огляду на відсутність в матеріалах справи жодного належного, достовірного, достатнього доказу того, що орган, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури володіли інформацією, під час здійснення вищевказаних, слідчих дій про те, що ОСОБА_1 є адвокатом.

Як з наданих суду першої інстанції, так і з наданих ОСОБА_1 апеляційному суду доказів не можна зробити беззаперечний висновок про обізнаність органів досудового слідства і прокуратури як під час звернення до суду з поданням про проведення обшуку, так і під час проведення обшуку в належному ОСОБА_1 нежитловому приміщенні, що останній є адвокатом. Згідно наявного у справі протоколу обшуку від 21.07.2015 року не вбачається, що ОСОБА_1 повідомив осіб, які проводили обшук, про те, що він є адвокатом. Не вбачається цього з наданих апеляційному суду Свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю (видано 16.07.2014 року Радою адвокатів Одеської області), Договору оренди приміщення від 17.08.2014 року (в користування під офіс адвоката надано інше приміщення), Довідки про проходження служби, Договору про надання правничої допомоги від 18.07.2015 року (укладеному з ОСОБА_6 ), ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 25.01.2019 року.

З урахуванням зазначеного вище, доводи апеляційної скарги є недоведеними і не мають наслідком її задоволення.

За таких обставин апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2020 року.

Головуючий суддя: А.П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе