РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Українця В.В.
при секретарі Степановій Н.І.
розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського квартиро-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись в суд з позовом до Київського квартиро-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року роз`єднано вимоги позовної заяви в самостійні провадження.
Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що протягом 2011-2017 років між ним, як мешканцем колишнього військового містечка АДРЕСА_1 , та відповідачем тривав судовий спір про примусове виселення із житла сімей військових пенсіонерів та діючих військовослужбовців та відновлення порушених житлових прав.
Надання житлового приміщення у будинку АДРЕСА_2 відбулося на підставі рішення командування військової частини НОМЕР_1 , оформленого з урахуванням постанови Ради Міністрів СРСР від 06 травня 1983 року № 405 «Про порядок надання житлових приміщень у військових містечках та видачу ордерів на ці приміщення».
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2012 року відмовлено Київському квартиро-експлуатаційному управлінню Міністерства оборони України у задоволенні позовних вимог про його примусове виселення, що спростовує твердження про самочинне заселення у 1991 та 1998 роках у житлові приміщення будинку АДРЕСА_3 .
Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року визначено, що його вселення у зазначене приміщення було пов`язано з проходженням військової служби та не мало ознак самовільного.
У мотивувальній частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2013 року зазначено, що безспірно встановлено, що ОСОБА_1 проживає у будинку АДРЕСА_4 . Встановлено факт віднесення будинку до категорії житлових, відсутності їх у переліку службового житла або гуртожитків та факт знаходження будинку АДРЕСА_5 на балансі Київського квартиро-експлуатаційного управління Міністерства оборони України.
18 січня 2019 року він звернувся до відповідача з клопотанням про надання бланків заяв на приватизацію займаних житлових приміщень та технічного паспорту на житлові приміщення.
05 лютого 2019 року відповідачем листом повідомив про те, що технічні паспорти на будівлі військового містечка № НОМЕР_2 по АДРЕСА_6 у Київському квартиро-експлуатаційному управлінні відсутні.
23 березня 2019 року листом Київського квартиро-експлуатаційного управління повідомлено про те, що під час передачі житлових будинків АДРЕСА_7 та АДРЕСА_2 на баланс Київського квартиро-експлуатаційного управління Міністерства оборони України технічні паспорти не передавалися.
Відмова Київського квартиро-експлуатаційного управління Міністерства оборони України надати йому копії витребуваних документів (технічного паспорту) перешкоджає реалізації його права на житло в порядку, визначеному статтями 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача видати йому документи, необхідні для приватизації житлового приміщення житловою площею 42,0 кв.м. у будинку АДРЕСА_4 , а саме довідку про склад сім`ї наймача (форма № 4), бланк заяви та завірену копію ордера про надання житлової площі або документ про його втрату, технічний паспорт.
Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в справі.
З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що вона просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2011 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 до Київського квартиро-експлуатаційного управління про визнання права користування жилими приміщеннями, зобов`язання укласти договори оренди, стягнення моральної шкоди та відмовлено у задоволенні зустрічного позову Київського квартиро-експлуатаційного управління про виселення позивачів. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2012 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2011 року змінено в частині правового обґрунтування висновків суду про відмову в задоволенні зустрічних вимог. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2012 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2011 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2012 року в частині вирішення первісного позову скасовано та справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 до Київського квартиро-експлуатаційного управління про визнання права користування жилими приміщеннями, зобов`язання укласти договори оренди, стягнення моральної шкоди відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 липня 2014 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 липня 2014 року залишено без змін. Вбачається, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що покладення обов`язку на відповідача укласти з позивачами, які не є діючими військовослужбовцями військової частини, договори найму військового майна не відповідає цільовому призначенню цього майна, право користування житловими приміщеннями, в тому числі у військових містечках, виникає на підставі розпорядження керівника військової частини та виданого на підставі цього ордера; сплата позивачами за отримані комунальні послуги підтверджує виникнення між сторонами в певний період часу фактичних цивільно-правових відносин договору найму, проте не може вважатися підставою для зобов`язання укласти договори найму.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 до Київського квартиро-експлуатаційного управління про зобов`язання видати ордер на житлове приміщення. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року залишено без змін. Судами апеляційної та касаційної інстанцій зроблено висновок про те, що чинним законодавством не передбачена можливість видачі ордерів на вже зайняті приміщення.
Крім того, форма довідки про склад сім`ї, яку просить видати позивач, була виключена на підставі постанови КМУ № 861 від 23 листопада 2016 року та документом, що підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи є довідка про реєстрацію місця проживання, форму якої затверджено постановою КМУ № 207 від 02 березня 2016 року. Київське квартиро-експлуатаційне управління не є органом реєстрації, уповноваженим видавати довідки про реєстрацію місця проживання.
Бланк заяви на приватизацію, який просить видати позивач вже було надано останньому Київським квартиро-експлуатаційним управлінням листом від 05 лютого 2019 року № 303/25-714.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2013 року встановлена відсутність ордеру на проживання позивача у будинку АДРЕСА_7 , а також рішеннями апеляційної та касаційної інстанцій у задоволенні вимог ОСОБА_1 про зобов`язання видати ордер відмолено.
Листом Київського квартиро-експлуатаційного управління від 29 березня 2019 року було поінформовано позивача про те, що згідно з актом приймання-передачі будівель, споруд і територій військового містечка № 168, затвердженим начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 29 листопада 2006 року, на підставі директиви Міністра оборони України від 25 липня 2006 року відбулася передача казармено-житлового фонду військової частини НОМЕР_3 від Васильківського КЕЧ до Київського квартирно-експлуатаційного управління. Технічні паспорти на будівлі військового містечка № НОМЕР_2 по АДРЕСА_8 до Київського квартиро-експлуатаційного управління не передавалися (а.с. 39-50).
З відповіді на відзив на позовну заяву ОСОБА_1 вбачається, що він підтримує викладене у позовній заяві та просить задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Зазначає, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2011 року відмовлено в задоволенні зустрічного позову Київського квартиро-експлуатаційного управління про його виселення з житлового приміщення у військовому містечку № НОМЕР_2 . Зазначене рішення у цій частині залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2012 року. Висновки представника відповідача щодо неможливості укладання договорів найму житлового фонду військової частини з особами, що втратили зв`язок з військовою частиною, не мають відношення до спірних відносин, які є предметом розгляду справи № 760/23451/19 (а.с. 57-63).
З заперечень на відповідь на відзив представника відповідача вбачається, що вона підтримує викладене у відзиві на позовну заяву ат просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 65-76).
У матеріалах справи містяться пояснення позивача, з яких вбачається, що він підтримує викладене у позові та відповіді на відзив та просить позов задовольнити (а.с. 80-83).
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2011 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 до Київського квартиро-експлуатаційного управління про визнання права користування жилими приміщеннями, зобов`язання укласти договори оренди, стягнення моральної шкоди та відмовлено у задоволенні зустрічного позову Київського квартиро-експлуатаційного управління про виселення позивачів.
З цього рішення вбачається, що у задоволенні зустрічного позову про виселення відмовлено у зв`язку з пропуском Київським квартиро-експлуатаційним управлінням строку позовної давності щодо такої вимоги.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2012 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2011 року змінено в частині правового обґрунтування висновків суду про відмову в задоволенні зустрічних вимог (а.с. 14-17).
У зазначеному рішення вказано про те, що положення закону про позовну давність до правовідносин про виселення не застосовуються. Відповідно до матеріалів справи, позивачі за основним позовом проживають в спірних житлових приміщення на підставі рішення командування військової частини, згідно прибуткових касових ордерів сплачували комунальні послуги, командуванням перевірялись їх житлові умови в спірних жили приміщеннях. Наведене свідчить про те, що позивачі самовільно у спірні житлові приміщення не заселялися, оскільки бухгалтерія військової частини, приймаючи комунальні платежі від позивачів, погоджувалась з їх проживанням, будь-яких заперечень щодо їх проживання у спірних житлових приміщеннях на той час не висувалось, про що не заперечувала в судовому засіданні апеляційного суду представник Київського КЕУ, на балансі якого знаходяться спірні житлові приміщення. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачі не можуть бути виселені із будинків АДРЕСА_7 та АДРЕСА_5 у військовому містечку № НОМЕР_2 по АДРЕСА_8 з передбачених ч. 3 ст. 116 ЖК України підстав, як такі, що самовільно вселилися в зазначені жилі приміщення.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2012 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2011 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2012 року в частині вирішення первісного позову скасовано та справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 до Київського квартиро-експлуатаційного управління про визнання права користування жилими приміщеннями, зобов`язання укласти договори оренди, стягнення моральної шкоди відмовлено (а.с. 18-19).
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 липня 2014 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2013 року залишено без змін (а.с. 20-21).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 липня 2014 року залишено без змін (а.с. 22-25).
Із зазначеної ухвали вбачається, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що покладення обов`язку на відповідача укласти з позивачами, які не є діючими військовослужбовцями військової частини, договори найму військового майна не відповідає цільовому призначенню цього майна, право користування житловими приміщеннями, в тому числі у військових містечках, виникає на підставі розпорядження керівника військової частини та виданого на підставі цього ордера; сплата позивачами за отримані комунальні послуги підтверджує виникнення між сторонами в певний період часу фактичних цивільно-правових відносин договору найму, проте не може вважатися підставою для зобов`язання укласти договори найму, а тому суди дійшли висновку про те, що в діях Київського квартиро-експлуатаційного управління не вбачається будь-яких порушень закону, про які зазначають позивачі.
З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 до Київського квартиро-експлуатаційного управління про зобов`язання видати ордер на житлове приміщення.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року залишено без змін.
Судами апеляційної та касаційної інстанцій зроблено висновок про те, що чинним законодавством не передбачена можливість видачі ордерів на вже зайняті приміщення.
Частиною 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Позивач звернувся до суду з позовом та просить зобов`язати відповідача видати йому документи, необхідні для приватизації житлового приміщення житловою площею 42,0 кв.м. у будинку АДРЕСА_4 , а саме довідку про склад сім`ї наймача (форма № 4), бланк заяви та завірену копію ордера про надання житлової площі або документ про його втрату, технічний паспорт.
Вбачається, що питання стосовно видачі ордеру про надання житлової площі вже було предметом судового спору та рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 до Київського квартиро-експлуатаційного управління про зобов`язання видати ордер на житлове приміщення.
За таких обставин, вимога про видачу ордеру про надання житлової площі задоволенню не підлягає.
Вимога про зобов`язання відповідача видати довідку про склад сім`ї (форма № 4) задоволенню також не підлягає, оскільки форма такої довідки була виключена на підставі постанови КМУ № 861 від 23 листопада 2016 року та документом, що підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи є довідка про реєстрацію місця проживання, форму якої затверджено постановою КМУ № 207 від 02 березня 2016 року.
Київське квартиро-експлуатаційне управління не є органом реєстрації, уповноваженим видавати довідки про реєстрацію місця проживання.
У матеріалах справи міститься лист від 05 лютого 2019 року № 303/25-714 Київського квартиро-експлуатаційного управління, з якого вбачається, що управлінням було надано бланк заяви на приватизацію, який просить видати позивач (а.с. 27). Таким чином, вимога позивача про видачу зазначеного бланку задоволенню не підлягає.
ОСОБА_1 також просить суд зобов`язати відповідача видати йому технічний паспорт.
Листом Київського квартиро-експлуатаційного управління від 29 березня 2019 року позивача було поінформовано про те, що згідно з актом приймання-передачі будівель, споруд і територій військового містечка № 168, затвердженим начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 29 листопада 2006 року, на підставі директиви Міністра оборони України від 25 липня 2006 року відбулася передача казармено-житлового фонду військової частини НОМЕР_3 від Васильківського КЕЧ до Київського квартирно-експлуатаційного управління. Технічні паспорти на будівлі військового містечка № НОМЕР_2 по АДРЕСА_8 до Київського квартиро-експлуатаційного управління не передавалися (а.с. 28).
Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Доказів на спростування тверджень представника відповідача позивачем суду не надано.
За таких обставин, відсутні підстави для зобов`язання відповідача видати позивачу витребувані ним документи.
З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 137, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Київського квартиро-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 2/32, ) про зобов`язання вчинити дії.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: