Справа № 203/2182/20
Провадження № 2/0203/882/2020
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська, в особі головуючого судді Колесніченко О.В., розглянувши у спрощеному порядку в письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач пред`явив через суд цей позов до ОСОБА_2 на предмет стягнення різниці між фактичною вартістю відновлювальних робіт пошкодженого у ДТП автомобіля позивача у розмірі 315 850 грн. та виплат страхового відшкодування в розмірі 189 410,20 грн., що складає 126 439,80 грн., посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15 вересня 2017 року з вини водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «БМВ 530 хі», державний номер НОМЕР_1 , через порушення ним Правил дорожнього руху, що встановлено постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2017 року, діями останнього автомобілю «Мітсубісі Паджеро», державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачеві на праві власності, завдано матеріальної шкоди. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «СК «Юнівес», де відповідальність за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., франшиза 0,00 грн. Транспортний засіб позивача на момент ДТП був забезпечений у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» договором комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться «Розумний захист», якою виплачено позивачеві 50 000 грн. страхового відшкодування.

У зв`язку із виплатами позивачеві страховими компаніями страхового відшкодування та фактично відремонтованим автомобілем марки «Мітсубісі Паджеро», державний номер НОМЕР_2 , повна вартість якого становить 315 850,00 грн. та за вирахуванням страхових виплат у загальній сумі 189 410,20 грн., тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь різницю вартості відновлювального ремонту, що не покрита страховими виплатами у сумі 126 439,80 грн., моральну шкоду, яку він оцінює у 40 000 грн. та судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено 22 червня 2020 року судді Колесніченко О.В.

З відкриттям спрощеного позовного провадження без виклику сторін за ухвалою суду від 13 липня 2020 року, після отримання відповіді 10 липня 2020 року на запит суду від 23 червня 2020 року щодо зареєстрованого місця проживання відповідача з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином.

Відповідач через свого представника ОСОБА_3 02 вересня 2020 року подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі з тих підстав, що позивачем вже заявлявся позов до ОСОБА_2 з вимогами стягнення витрат на проведення автотоварознавчого дослідження 2300 грн., витрат на проведення автотоварознавчої експертизи 2000 грн., витрат на оплату послуг стоянки 5320 грн., витрат на дефектування пошкодженого транспортного засобу 600 грн., а всього 10200 грн, які відповідач сплатив позивачеві після набрання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року у справі №203/2232/18 законної сили та не збільшував в рамках тієї справи позовних вимог, визначивши розмір матеріальної шкоди 189 410,20 грн., що становило різницю між вартість пошкодженого у ДТП автомобіля позивача до настання ДТП та після нього, також відзначивши про недоцільність ремонту автомобіля. Зазначена сума матеріальної шкоди позивачеві була відшкодована страховими компаніями як позивача так відповідача та всупереч цьому ОСОБА_1 в даній справі не надав жодного доказу, який би підтверджував його звернення до ОСОБА_2 з вимогами або проханнями відшкодувати збитки чи відремонтувати автомобіль позивача, пошкоджений у ДТП. Також позивач не надав доказів на підтвердження ушкодження його здоров`я внаслідок ДТП, а сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування.

Крім того, представник відповідача надав акт прийому-передачі послуг від 01 вересня 2020 року за договором про надання правничої допомоги від 20 серпня 2020 року №208/20 на суму 1500 грн., зазначивши про те, що інші документи, підтверджуючі витрати ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, надані до клопотання про закриття провадження у справі на суму 3000 грн., що він і просить стягнути з позивача на користь відповідача.

18 вересня 2020 року представник позивача ОСОБА_4 подав відповідь на відзив, в якій виклав свої доводи на спростування доводів відповідача про те, що автомобіль позивача поніс механічні ушкодження з вини відповідача та був відремонтований, у зв`язку із чим позивач поніс фактичні витрати на відновлення автомобіля у розмірі 315 850 грн., що підтверджується наданими стороною позивача письмовий доказами. У даному випадку розмір збитку визначається як вартість затрачених позивачем на відновлювальний ремонт пошкодженого у ДТП автомобіля коштів, тобто як вартість реально втрачених матеріалів і проведення робіт. Оскільки автомобіль вже фактично відновлений, вартість відновлювального ремонту визначається саме на підставі документів, які підтверджують здійснення такого ремонту, з приводу чого позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №753/19288/14-ц від 30 жовтня 2019 року та №591/3152/16-ц від 25 березня 2019 року. Вимоги позивача про стягнення з відповідача різниці між фактичним витратами та страховими відшкодуванням заявляються в позовному провадженні вперше, про що на вимогу положень ст.ст. 175-177 ЦПК України позивачем зазначено у позовній заяві. Також представник позивача зазначає, що судами під час розгляду справи №203/2232/18 встановлено величину матеріальної шкоди завданої позивачеві, яка склала 381 782,64 грн., однак із текстів судових рішень у тій справі не було встановлено письмовими доказами, що ремонт пошкодженого автомобіля «Мітсубісі Паджеро», державний номер НОМЕР_2 , є неможливим та недоцільним з технічних причин, а позивач погодився із недоцільністю та неекономічністю ремонтування його автомобіля, що спростовується фактичним відновленням автомобіля позивача, вартість чого склала 381 782,64 грн. та автомобіль позивача не можна вважати фізично знищеним.

Крім цього, представник позивача зазначив, що ПрАТ «СК «Юнівес» сплатив позивачеві страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн., що відповідає максимальному ліміту страхових виплат за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту АК/2488952, а на підставі діючого у відповідача на день настання ДТП комплексного договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та договору добровільного страхування фінансового ризику №СК-002171-ДГО-ФР від 13 січня 2017 року позивачеві сплачено страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн., що також відповідає максимальному ліміту, тому у позивача відсутні підстави для отримання будь-яких доплат страхового відшкодування у зв`язку із повним відновленням автомобіля.

Також представник позивача навів аргументи на спростування заперечень відповідача щодо стягнення моральної шкоди, де зазначив, що завдання моральної шкоди позивачеві є очевидним та беззаперечним фактом, оскільки судами встановлений причинний зв`язок між діями відповідача, який винний у скоєнні ДТП, та пошкодженням транспортного засобу позивача, що завдало останньому моральну шкоду.

06 жовтня 2020 року відповідач через свого представника ОСОБА_3 подав заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких наполягав, що позивачем у справі №203/2232/18 вже визначалась вартість відновлювального ремонту його пошкодженого автомобіля у розмірі 478 099,15 грн., що є більшою ніж ринкова вартість автомобіля «Мітсубісі Паджеро», державний номер НОМЕР_2 , до настання ДТП та яка складала 381 782,64 грн., що встановлено результатами експертних досліджень, в результаті чого ремонт зазначеного автомобіля є економічно недоцільним, а різниця між ринковою вартістю автомобіля до настання ДТП та після нього у сумі 189 410,20 грн. вже виплачена страховими компаніями та є остаточною, оскільки даний транспортний засіб відповідно вимог законодавства вважається фізично знищеним та його ремонт є економічно недоцільним, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №752/16797/14-ц, на підставі чого зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а провадження підлягає закриттю.

19 жовтня 2020 року представник позивача електронною поштою подав письмові пояснення відносно заперечень на відповідь на відзив на позов, де зазначив, що висновок Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №752/16797/14-ц не відноситься до предмету розгляду даної цивільної справи, оскільки предметом розгляду справи №752/16797/14-ц було стягнення оціненої шкоди, а не реальних збитків фактичних витрат понесених постраждалим на відновлення свого автомобіля, що свідчить про різні фактичні обставини, предмет позову та інші доводи, а зазначена позиція Верховного Суду у справі №752/16797/14-ц не може бути прийнято судом до уваги під час розгляд цієї справи. Натомість зазначив, що Верховний Суд висловив позицію щодо відшкодування реальних збитків спричинених внаслідок ДТП, які полягають у фактичних витратах пов`язаних з відновленням пошкодженої речі у постанові від 27 квітня 2018 року у справі №910/9029/17 та у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №686/17155/15-ц щодо відшкодування шкоди винуватцем ДТП, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в тому випадку, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, що відповідає предмету спору у даній цивільній справі. Таким чином у відповідача, як заподіювача шкоди, виникло перед позивачем деліктне зобов`язання по відшкодування завданої ним шкоди, яке існує у нього до повного виконання даного зобов`язання, тобто до повного відшкодування завданої шкоди, у тому числі всіх витрат, як прямих, так і не прямих, пов`язаних з усуненням шкоди, а в даному випадку з відновлювальним ремонтом автомобіля, пошкодженого у ДТП, тому позивач звернувся до суду із цим позов за захистом свого порушеного права у належний спосіб.

Разом з тим зазначив, що суди у справі №203/2232/18 дійшли однакових висновків щодо встановлених обставин про те, що величина матеріальної шкоди заподіяної позивачеві склала 381 782,64 грн. згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, заподіяної володільцю КТС від 25 листопада 2017 року №3811/17/17 та висновком судовим експерта автотоварознавцем Дроздовим Ю.В. від 21 червня 2018 року №1806/18/18, однак не було встановлено, що ремонт пошкодженого транспортного засобу «Мітсубісі Паджеро», державний номер НОМЕР_2 , належний позивачеві, є економічно недоцільним, що відповідачем не оскаржувалось в апеляційному порядку рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року у справі №203/2232/18 як в частині вимог до нього, так і встановлені судом фактичні обставини та не доведено належними та допустимим доказами у цій справі. При цьому відповідач був присутній 02 листопада 2017 року під час огляду пошкодженого транспортного засобу «Мітсубісі Паджеро», державний номер НОМЕР_2 , та погодився із переліком ушкоджень, детальний опис яких було здійснено судовим експертом ОСОБА_5 , як і не оскаржує у цій справі з наданням належних та допустимих доказів, що перелік відновлювальних робіт, в тому числі перелік запчастин, що були замінені у відповідності до наданих позивачем письмових доказів, не відповідає переліку ушкоджень, які були отримані автомобілем в результаті ДТП.

Крім того, представник позивача у поясненнях відносно заперечень відповідача на відповідь на відзив на позов, відзначив, що безпосередньо до прямих витрат позивача відносяться витрати на відновлювальний ремонт автомобіля у сумі 351 850 грн., до супутніх витрат відносяться витрати, не пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля, які склали 10 200 грн. та вже сплачені відповідачем позивачеві за рішенням суду, що загалом складає 326 070 грн. та не перевищує встановлену величину матеріальної шкоди у розмірі 381 782,64 грн. рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року, що підтверджено висновком Верховного Суду від 03 липня 2019 року у постанові по справі №760/26152/13.

20 жовтня 2020 року представник позивача надав через канцелярію суду заяву разом із документами на підтвердження витрат, понесених позивачем на загальну суму 12 664,40 грн., з яких 1 664,40 грн. оплата судового збору, 11 000 грн. витрати на оплату послуг адвоката, які просить стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. ч. 5, 8 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених наступних обставин.

Судом встановлено, що 15 вересня 2017 року на перехресті вул. Січеславська Набережна і вул. Ю.Словацького в м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Мітсубісі Паджеро», державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , та автомобіля марки «БМВ 530 хі», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

Дані обставини підтверджуються постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення за ст. 124 КУпАП, яка не оскаржувалась і набрала законної сили 07 листопада 2017 року (а.с.9 зворот).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вказана постанова суду від 25 жовтня 2017 року має преюдиційне значення при розгляді цієї цивільної справи.

Транспортний засіб, якому під час ДТП завдані механічну ушкодження, належить на підставі права власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , наданого в матеріалах справи в копії(а.с.6 зворот).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «СК «Юнівес» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2488952, який діяв на час настання ДТП (а.с.18). Також комплексним договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування фінансових ризиків № ск-002171 ДГО-ФР від 13 січня 2017 року на момент ДТП був забезпечений транспортний засіб «BMW 530 XI», державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 (а.с.19).

Транспортний засіб «Мітсубісі Паджеро», державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на момент ДТП був забезпечений у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» договором комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться «Розумний захист» (а.с.20).

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року у справі №203/2232/18, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, на користь ОСОБА_1 стягнуто з ПАТ «СК «Юніон» страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі 13487,67 грн., 3% річних в розмірі 1208,22 грн., індекс інфляції в розмірі 4300 грн., страхове відшкодування за договором комплексного добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування фінансового ризику в розмірі 39410,20 грн., 3% річних в розмірі 476,16 грн., індекс інфляції в розмірі 694,63 грн., а всього 160 576,88 грн.; зі ОСОБА_2 - витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 2300 грн., витрати на проведення авто-товарознавчої експертизи в розмірі 2000 грн., витрати щодо оплати послуг стоянки та зберігання транспортного засобу в розмірі 5320 грн., витрати на дефектування пошкодженого транспортного засобу в розмірі 600 грн., а всього 10 220 грн.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», де на момент настання ДТП був забезпечений автомобіль позивача, виплатило в межах максимального страхового ліміту страхову суму в розмірі 50 000 грн., обставини чого сторонами визнані та не оспорюється.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року з ПАТ «СК «Юнівес» стягнуто на користь позивача страхове відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АК/002488952 в розмірі 100 000 грн., пеня в розмірі 13 487,67 грн., №5 річних у сумі 1208,22 грн., інфляція у сумі 4300 грн.; страхове відшкодування за договором комплексного добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування фінансового ризику від 13 січня 2017 року №СК-002171-ДГО-ФР у сумі 39 410,20 грн., 3% річних у сумі 476,16 грн., інфляція в сумі 1694,64 грн., компенсація судових витрат в сумі 1 605,77 грн., а всього 162 182,65 грн. Зазначені обставини підтверджуються постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва про закінчення виконавчого провадження від 19 лютого 2020 року (а.с.21).

Також відповідачем ОСОБА_2 на виконання вищевказаного рішення суду на користь позивача сплачено 10 220 грн., з яких витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2300 грн., витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 2000 грн., витрати щодо оплати послуг стоянки та зберігання транспортного засобу в розмірі 5320 грн., витрати на дефектування пошкодженого транспортного засобу в розмірі 600 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0..1 від 03 лютого 2020 року (а.с.22).

Таким чином, ПАТ «СК «Юнівес» та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виконали свій обов`язок, передбачений п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в повному обсязі, однак у відповідача ОСОБА_2 , в силу ст.ст.1192,1194 ЦК України, залишились деліктні зобов`язання перед позивачем, оскільки фактичні витрати понесені ОСОБА_1 на відновлення свого автомобіля перевищують загальну суму страхових виплат, про що Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2018 року у справі №910/9029/17 та у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №686/17155/15-ц висловив свою позицію.

Судом встановлено, що пошкоджений автомобіль «Мітсубісі Паджеро», державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачеві на праві власності, фактично відремонтований та загальна вартість ремонту склала 315 850 грн., понесення витрат на що підтверджується рахунком №73 від 10 липня 2018 року (а.с.23), складеним ПП ОСОБА_6 , Нарядом-замовленням №2276 від 10 липня 2018 року на надання послуг з технічного обслуговування та ремонту та накладною на запчастини і видаткові матеріали №1736 (а.с.24), Актом виконаних робіт №00000073 від 21 вересня 2018 року, складеним виконавцем робіт ПП ОСОБА_6 (а.с.25), копіями квитанцій ФОП ОСОБА_6 № 06/18, №07/18, №09/18 про прийняття від ОСОБА_1 сум 120 000 грн., 130 000 грн., 65 850 грн.(а.с.26), що судом, в силу ст.ст.78-80 ЦПК України, приймається як належні та допустимі докази.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, з огляду на те, що позивачем фактично витрачено на відновлювальний ремонт автомобіля 315 850 грн., з яких 189 410,20 грн. відшкодовано страховими компаніями, то саме на відповідача ОСОБА_2 , дії якого перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП та заподіянням матеріальної шкоди пошкодженням автомобіля позивача, законом покладений обов`язок відшкодувати різницю між страховою виплатою та фактично понесеними витрати на відновлювальний ремонт автомобіля, а тому суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 126 439,80 грн. залишку вартості відновлювального ремонту автомобіля.

У відповідності до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Разом із цим, слід відзначити, що доводи відповідача про перевищення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу відносно ринкової вартості автомобіля позивача до настання ДТП є необґрунтованими та не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року встановлено, що за висновком експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу від 07 березня 2018 року №07/03/18, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В., ринкова вартість автомобіля позивача до страхового випадку складає 381 782,64 грн., вартість автомобіль позивача в аварійному (пошкодженому) стані складає 192 372,44 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 189 410,20 грн.(а.с.10 зворот), з чого видно, що визначена судовим експертом вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача не перевищує його ринкову вартість до настання ДТП, тому такий автомобіль не вважається фізично знищеним, а його відновлюваний ремонт економічно недоцільним та зворотного не встановлено ані рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року, ані постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, а також не спростовано відповідачем у даній справі, як і не доведено його посилання на встановлення судовим експертом ОСОБА_5 вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача у розмірі 478 099,15 грн.

Розглядаючи позовні вимоги позивача про відшкодування відповідачем завданої позивачеві моральної шкоди у розмірі 40 000 грн. суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За п.1, п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За з`ясованих у справі обставин, суд приходить до висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу, внаслідок значного пошкодження його автомобіля, що перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із подією ДТП з вини відповідача, було заподіяно моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та стресі, пережитих під час дорожньо-транспортної пригоди; вишукуванні додаткового часу і додаткових зусиль для відновлення своїх прав; законному очікуванні тривалий час від відповідача взяття участі у відновленні автомобіля, чого так і не відбулось; відсутності можливості користування позивачем його автомобілем більше року, що призвело до дезорганізації його способу буденного життя, а відтак, відповідачем така шкода підлягає відшкодуванню, співмірним та достатнім розміром якої, виходячи з принципу розумності та справедливості, на переконання суду становитиме грошова сума в розмірі 5 000,00 грн. на користь позивача.

При цьому суд зауважує, що посилання відповідача на ст. 411 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування моральної шкоди страховиком у зв`язку із ушкодженням здоров`я під час ДТП, та посилання не ненадання позивачем доказів такого ушкодження його здоров`я, не стосується предмету даних правовідносин та не може бути взята судом до уваги при розгляді цієї справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі, суд виходить з норм ч.1 ст. 141 ЦПК України згідно яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги результат розгляду справи із задоволенням заявлених позовних вимог належить дійти висновку про стягнення з відповідача сплаченого позивачем при поданні позову до суду судового збору в сумі 1 664,40 грн. на користь позивача(а.с.34).

Крім того, згідно п.п.1, 4 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В підтвердження визначення розміру судових витрат та суми, що підлягає сплаті на користь позивача за надання професійної правничої допомоги суду наданий договір №б/н про надання правничої (правової) допомоги від 01 квітня 2020 року, укладений ОСОБА_1 з адвокатом Негробовим О.В.(а.с.29), Додаткову угоду №2 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 01 квітня 2020 року про погодження гонорару адвоката, який не може перебільшувати 12 000 грн., акт приймання-передачі виконаних робіт від 19 жовтня 2020 року із визначенням переліку наданих послуг і вартості кожної послуги окремо загальним підсумком на суму в розмірі 11 000 грн. та письмове підтвердження адвокатом Негробовим О.В. про прийняття готівкових коштів на суму 11000,00 грн. оплати своїх послуг згідно договору, у зв`язку з чим, приймаючи до уваги висновки Верховного Суду у постановах 02 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18 та від 16 квітня 2020 року № 727/4597/19, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення витрат, понесених позивачем на правову допомогу, з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3,4,11-13,81,141,206,209,265,268,274-278,280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) матеріальні збитки в розмірі 126 439,80 грн.(сто двадцять шість тисяч чотириста тридцять дев`ять грн. 80 коп.), моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.(п`ять тисяч грн., 00 коп.), судовий збір в розмірі 1 664,40 грн. (одна тисяча шістсот шістдесят чотири гривні 40 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11000,00 грн. (одинадцять тисяч гривень 00 коп.) а всього 144 104,20 грн. (сто сорок чотири тисячі сто чотири грн. 20 коп.).

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду з урахуванням п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги у паперовій формі до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 листопада 2020 року.

Суддя О.В. Колесніченко