Єдиний унікальний номер 719/350/20
Номер провадження 2/719/84/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м.Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді Цицак В.Л.,

за участю секретаря Матковської А.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Новодністровськ, Чернівецької області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та як законний представник малолітньої доньки ОСОБА_4 , про визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на майно.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , внаслідок чого відкрилась спадщина. Вказує, що їй, як спадкоємцю померлого першої черги, приватний нотаріус роз`яснила, що автомобіль KIA SORENTO, 2009 року випуску, не входить у спадкову масу ОСОБА_2 , оскільки останній після смерті свого батька ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини. Зазначає, що її батько, відмовляючись від спадщини, помилково вважав, що відмовляється лише від квартири, а не спірного транспортного засобу, а тому саме внаслідок неправильного розуміння суті поданої ОСОБА_2 заяви, автомобіль KIA SORENTO, 2009 року випуску, було успадковано відповідачем. Повідомляє, що її покійний батько, вважаючи, що відмовився лише від спадкування квартири, а не транспортного засобу, користувався безперервно, відкрито та добросовісно спірним автомобілем до своєї смерті, про що знав відповідач і не заперечував цього. Стверджує, що із врахуванням тривалості володіння автомобілем її батько за життя та нею після його смерті наявні всі правові підстави для визнання за нею права власності на автомобіль KIA SORENTO, 2009 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2497, за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 26.08.2020р. відкрито спрощене позовне провадження в даній справі, надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті спору та призначено судове засідання на 22.09.2020р. о 11 год. 00 хв.

22 вересня 2020р. здійснено перехід із спрощеного позовного провадження у загальне, призначено підготовче засідання на 02.10.2020р., за клопотанням позивача ОСОБА_1 витребувано додаткові докази, зокрема, спадкові справи заведені після смерті діда ОСОБА_5 та батька ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 02.10.2020р. задоволено клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи додаткових письмових доказів та виклик свідків, за ініціативою суду залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та як законний представник малолітньої ОСОБА_4 , відкладено підготовче засідання на 16.10.2020р.

16 жовтня 2020р. за заявою представника позивача ОСОБА_6 залучено до участі у справі співвідповідачів ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та як законний представник малолітньої ОСОБА_4 , відкладено підготовче засідання на 11.11.2020р.

В підготовче засідання 11.11.2020р. учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення підготовчого засідання, що підтверджується їхніми розписками (а.с. 115-116), не з`явилися.

При цьому, позивач ОСОБА_1 11 листопада 2020р. подала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності її представника. Зазначила. Що з огляду на визнання позову відповідачами, відмовляється від виклику свідків та просить винести рішення у підготовчому засіданні (а.с. 121).

Відповідач ОСОБА_2 ще 17 вересня 2020р. подав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності; позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 35).

Відповідач ОСОБА_3 , яка одночасно діє в своїх інтересах та як законний представник малолітньої доньки ОСОБА_4 , подала відзив на позовну заяву, згідно якого повністю визнала позовні вимоги та погодилась із наданими позивачем доказами і доводами (а.с. 117). Окрім того, 11 листопада 2020р. подала заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності (а.с. 120).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст. 223 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення підготовчого засідання у відсутності учасників справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, розглянувши заяви відповідачів про визнання позову, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новодністровського міського управління юстиції Чернівецької області 21.02.2011р., актовий запис №08 (а.с. 54.).

Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Шамброю В.А. була відкрита спадкова справа №16/2011 (а.с. 50-66), із якої вбачається що спадкоємцями першої черги за законом були сини померлого ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та дружина ОСОБА_8 . До спадкового майна входила частина квартири у АДРЕСА_1 , та транспортний засіб KIA SORENTO, 2009 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2497.

03 серпня 2011 року ОСОБА_2 подав заяву про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_5 , а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали заяви про відмову від прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5 , (а.с. 53, 58-59).

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221-1222, ст. 1223, ч. 1 ст. 1258, ст. 1261 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У ч.ч. 1, 2 ст. 1268-1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Аналіз вищенаведених норм та обставини справи дають підстави для висновку, що все спадкове майно померлого ОСОБА_5 , з огляду на відсутність заповіту, подані заяви про прийняття та відмову від прийняття спадщини, було успадковано лише сином ОСОБА_2 .

Отже, до відповідача в тому числі перейшло право власності на спадкове майно померлого батька, зокрема, спірний автомобіль KIA SORENTO, 2009 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2497, який був зареєстрований на момент смерті за ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 14.07.2009 р. (а.с. 19).

Однак увесь час після смерті ОСОБА_5 спірний автомобіль не був перереєстрований на відповідача, оскільки фактично ним користувався його брат ОСОБА_7 .

При цьому, ОСОБА_7 є батьком позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим Новодністровською міською радою 15.06.1999р., свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 , виданим Новодністровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 19.10.2018р. (а.с. 7-8)

Дане користування було відкритим, добросовісним, так як не заперечувалось зі сторони власника, що підтверджується полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2251153 від 27.02.2013р., №АС/9797945 від 27.02.2014р., №АІ/7642085 від 25.02.2015р., №АЕ/8634623 від 15.03.2016р., №АК/5960978 від 16.03.2017р., №АМ/5914642 від 05.03.2018р. (а.с. 13-18), в яких страхувальником вказано ОСОБА_7 ; фотографіями (а.с. 96-97); нарядом-замовленням №11 від 10.08.2016р. та товарними чеками від 02.08.2016р. (а.с. 94-95), з яких вбачається оплата проведення ремонтних робіт спірного автомобіля ОСОБА_7 , та заявою відповідача від 17 вересня 2020 року, якою він визнає позовні вимоги, а відтак і обставини добросовісного та відкритого користування автомобілем KIA SORENTO, 2009 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2497, батьком позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , виданим Новодністровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 07.08.2018р., актовий запис №47 (а.с. 12).

Так, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.ч. 1,4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст. 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте, не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, невилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 ч. 3 ст. 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років, для рухомого - п`ять.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Враховуючи вищенаведені та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що померлий ОСОБА_7 безперервно, добросовісно, безтитульно та відкрито користувався спірним транспортним засобом більше 5 років.

Однак, враховуючи відсутність на момент смерті ОСОБА_7 рішення суду про визнання за останнім права власності, юридичної легітимізації набуття права власності за набувальною давністю за ОСОБА_7 не відбулось, а тому спірний транспортний засіб не може входити у спадкову масу померлого батька позивача.

Натомість, відповідно до ч. 2 ст. 344, ст. 1218 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, до складу спадщини померлого ОСОБА_7 увійшло право на включення безперервного, відкритого, безтитульного і відкритого строку користування спірним автомобілем.

Як вбачається із копії спадкової справи ОСОБА_7 № 31/2018 (а.с. 67-91) та встановлено судом, спадкоємцями першої черги померлого є позивач ОСОБА_1 , жінка померлого ОСОБА_3 , мати померлого ОСОБА_8 та малолітня дочка ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 , яка у зв`язку із реєстрацією шлюбу 19.10.2018р. із ОСОБА_10 змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 », подала заяву №100 про прийняття спадщини після батька ОСОБА_7 (а.с. 69, 77).

15 вересня 2018 року ОСОБА_3 подала заяву №101 від свого імені та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 про прийняття спадщини ОСОБА_7 (а.с. 79).

25 січня 2019 року ОСОБА_8 подала заяву №14 про відмову від частки у спадковому майні ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 та спадкоємця другої черги - брата померлого ОСОБА_2 (а.с. 86).

25 січня 2019 року ОСОБА_2 подав заяву №15 про відмову від частки у спадковому майні померлого брата ОСОБА_7 на користь племінниці ОСОБА_4 (а.с. 89).

Як зазначалось вище відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221-1222, ст. 1223, ч. 1 ст. 1258, ст. 1261 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У ч.ч. 1, 2 ст. 1268-1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 1273, ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Окрім того, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь.

Аналіз вищенаведених норм та обставини справи дають підстави для висновку, що все спадкове майно померлого ОСОБА_7 , з огляду на відсутність заповіту, подані заяви про прийняття та відмову від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців, було успадковано в наступних частках: позивачем 2/8 частки спадкового майна, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - по 3/8 частки спадкового майна кожною.

Відтак, позивач не являється єдиною спадкоємицею померлого ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_7 спірним транспортним засобом продовжувала безперервно, відкрито, безтитульно та добросовісно володіти лише позивач ОСОБА_1 .

Оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4 , визнали позов та не заперечували проти реалізації тільки позивачем права на використання строку спадкодавця ОСОБА_7 щодо безперервного, відкритого, безтитульного та добросовісного володіння спірним майном, за відсутності підстав для відмови у прийнятті такого визнання, суд дійшов висновку, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Отже, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на автомобіль KIA SORENTO, 2009 року випуску, за набувальною давністю.

У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

А відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки визнання позову відповідачами було заявлено в підготовчому засіданні, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме, 937, 90 грн.

Натомість з кожного із відповідачів підлягає стягненню на користь позивача по 312, 63 грн. понесених ОСОБА_1 процесуальних витрат. Відтак, враховуючи, що ОСОБА_3 діє від свого імені та імені своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , з останньої слід стягнути 625, 26 грн. судового збору на користь ОСОБА_13 .

На підставі ст.ст. 328, 344, 1216-1218, 1220-1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1273-1274 ЦК України, керуючись ст.ст.2-4, 7-13, 17-19, 23, 76-82, 89, 95, 133, 141, 142, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355, п. 3 Прикінцевих положень, п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_8 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний № НОМЕР_9 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_10 ), яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 ), про визнання права власності на тренспортний засіб за набувальною давністю задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний № НОМЕР_8 ) право власності за набувальною давністю на автомобіль KIA SORENTO, 2009 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2497.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний № НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_8 ) судовий збір в розмірі 312,64 гривні (триста дванадцять гривень 64 копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_10 ), яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_8 ) судовий збір в розмірі 625,26 гривень (шістсот двадцять п`ять гривень 26 копійок).

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_8 ) судовий збір в сумі 937, 90 гривень (дев`яносто тридцять сім гривень 90 копійок) з державного бюджету.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України 20 листопада 2020 року.

Суддя: