ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 199/125/17-ц

провадження № 61-6771св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена організації Співака Олександра Володимировича,

суб`єкт оскарження: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислав Андрійович,

розглянувши у порядку спрощеного провадження касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства

юстиції України на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року, постановлену у складі судді

Спаї В. В., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого

2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Варенко О. П.,

Лаченкової О. В., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У вересні 2018 року Громадська організація (далі - ГО) «Дніпропетровська незалежна правозахисна організація» в інтересах члена своєї організації

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР Департаменту ДВС), на незаконні дії державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС.

Скарга мотивована тим, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 9 січня 2018 року у справі № 199/125/17 (провадження № 2/199/275/18) стягнено з Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ, Казначейство) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати у виді компенсації за відрив від звичайних занять, пов`язаний із явкою до суду, 270,76 грн. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня

2018 року залишено без змін вказане судове рішення.

15 серпня 2018 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист про стягнення з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 30 000 грн.

21 серпня 2018 року ГО «Дніпропетровська незалежна правозахисна організація» в інтересах члена своєї організації ОСОБА_1 направила до ВПВР Департаменту ДВСвиконавчий лист у справі № 199/125/17 про стягнення з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди, який отриманий виконавчою службою 27 серпня 2018 року та розподілений державному виконавцю

Яковенку В. А.

Повідомленням про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 31 серпня 2018 року старший державний виконавець

Яковенко В. А. повернув виконавчий лист без виконання з посиланням на визначені законом обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження органами державної виконавчої служби. Так згідно з

пунктом 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо він не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Вказував, що державним виконавцем порушено термін прийняття рішення, який повинен складати три робочі дні. Також він не згоден з прийнятим рішенням державного виконавця про повернення виконавчого документу.

За таких обставин, просив:

- визнати незаконною бездіяльність ВПВР Департаменту ДВС,на виконання до якого надійшов виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року у цивільній справі № 199/125/17 (провадження № 2/199/275/18), у частині недотримання законодавчих строків, встановлених частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо направлення на адресу

ОСОБА_1 повідомлення № 57104169/6-20.1, датованого 31 серпня

2018 року;

- визнати незаконним рішення державного виконавця ВПВР Департаменту ДВСЯковенка В. А., на виконання до якого надійшов виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня

2018 року у цивільній справі № 199/125/17 (провадження № 2/199/275/18), щодо письмового повідомлення від 31 серпня 2018 року № 57104169/6-20.1 ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та скасувати це повідомлення;

- на підставі статті 262 ЦПК України постановити окрему ухвалу про притягнення державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Яковенка В. А. до кримінальної відповідальності за статтею 382 КК України, яку направити до органу досудового розслідування для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, встановивши обов`язок надати суду відповідь про вжиті органом досудового розслідування заходи у визначений судом строк - 10 днів з дня отримання даної ухвали;

- зобов`язати державного виконавця ВПВР Департаменту ДВСЯковенка В. А. негайно виконати виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня

2018 року у цивільній справі № 199/125/17 (провадження № 2/199/275/18) та у п`ятиденний строк з моменту отримання даної ухвали направити стягнені кошти у готівковій формі через відділення «Укрпошти» № 82 за місцем проживання ОСОБА_1 ; витрати з перерахування коштів на користь ОСОБА_1 у готівковій формі покласти на ДКСУ;

- зобов`язати державного виконавця ВПВР Департаменту ДВСЯковенка В. А. упродовж п`яти днів з дня отримання даної ухвали повідомити суд і ОСОБА_1 про виконання даної ухвали рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення;

- стягнути з ВПВР Департаменту ДВС на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з явкою до суду, у порядку статті 138 ЦПК України за правилами згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня

2006 року № 590 як компенсацію за відрив від звичайних занять у зв`язку з явкою до суду в розмірі 224,10 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 17 жовтня 2018 року скаргу задоволено частково.

Зобов`язано державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Яковенка В. А. або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби (якщо Яковенко В. А. не здійснює відповідну діяльність) вчинити дії, пов`язані з виконанням виконавчого документу, а саме виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року у цивільній справі № 199/125/17 (провадження № 2/199/275/18), та направити стягнені кошти у готівковій формі через відділення «Укрпошти» № 82 за місцем проживання ОСОБА_1 .

Зобов`язано державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Яковенка В. А. не пізніше, ніж у десятиденний строк з дня одержання даної ухвали, повідомити суд і заявника про її виконання.

У задоволенні скарги у іншій частині відмовлено.

Частково задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з незаконності рішення державного виконавця Яковенка В. А. у частині повернення з передбаченої пунктом 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» підстави виконавчого документа стягувачу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року апеляційні скарги ГО «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена організації ОСОБА_1 та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишені без задоволення, а ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про існування правових підстав для визнання незаконним рішення державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Яковенка В. А., на виконання до якого надійшов виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року, виданий на виконання судового рішення у цивільній справі № 199/125/17 (провадження № 2/199/275/18), щодо письмового повідомлення ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У квітні 2019 року представник Департаменту ДВС Петрушевска І. О. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.

У касаційній скарзі заявник вказує, що правовідносини, пов`язані із стягненням коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, регулюються частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня

2011 року № 845 (далі - Порядок).

Вказує на неврахування судами попередніх інстанцій того, що відповідно до пункту 3 вказаного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства. Для виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (тобто, визначених в рішенні про стягнення коштів державних органів, розпорядників бюджетних коштів (бюджетних установ)) стягувач звертається із відповідною заявою не до органу державної виконавчої служби, а до органу Казначейства (пункт 6 зазначеного Порядку).

На думку заявника, державним виконавцем правомірно винесено

повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки його необхідно подавати для виконання до органів ДКСУ.

Заявник зазначає про невідповідність висновків судів попередніх інстанцій правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові

від 31 серпня 2018 року у справі № 199/7250/17 (провадження

№ 61-48754св18).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі і ухвалою цього ж суду від 26 жовтня

2020 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 9 січня 2018 року у справі № 199/125/17 (провадження № 2/199/275/18) задоволено частково позов

ГО «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена громадської організації ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, слідчого

СВ Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області Дишлової Анастасії Олександрівни та Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю посадової особи органу досудового розслідування. Стягнено з ДКСУ за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 30 000 грн у відшкодування моральної шкоди та судові витрати у виді компенсації за відрив від звичайних занять, пов`язаний з явкою до суду, 270,76 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 31 липня 2018 року.

21 серпня 2018 року ГО «Дніпропетровська незалежна правозахисна організація» в інтересах члена цієї організації ОСОБА_1 направила до ВПВР Департаменту ДВС виконавчий лист, який отримано виконавчою службою 27 серпня 2018 року та розподілено державному виконавцю Яковенку В. А .

Повідомленням про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 31 серпня 2018 року старший державний виконавець Яковенко В. А. повернув виконавчий лист без виконання з посиланням на визначені законом обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження органами державної виконавчої служби. Так, згідно з

пунктом 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги Департаменту ДВС на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 17 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 25 лютого 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII, що діяла до 8 лютого 2020 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України,

статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга

статті 19 Конституції України).

Частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державні підприємство, установа, організація.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Кодексу, чинній на час винесення повідомлення про повернення виконавчого документу, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами першою та другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, є Державна казначейська служба України.

Згідно з абзацом першим пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство.

Відповідно до покладених на Казначейство завдань, воно здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, передбачений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня

2011 року № 845 (далі - Порядок).

Відповідно до змісту пункту 3 Порядку у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Пунктом 4 цього Порядку у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що на органи Казначейства покладені обов`язки, зокрема, забезпечення у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку; вжиття заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку.

Пунктом 24 вказаного Порядку передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів із рахунків боржника, подають до органу Державної казначейської служби України, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Таким чином, виконавчий лист, боржником за яким є державний орган, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 2 липня 2018 року у справі № 233/1979/17 (провадження

№ 61-29414св18), від 16 грудня 2019 року у справі № 219/8720/16-ц (провадження № 61-23108св18), від 22 травня 2019 року у справі № 199/9550/15 (провадження № 61-44071св18), від 22 липня 2020 року у справі № 199/1672/16-ц (провадження № 61-45837св18).

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду неодноразово розглядалося питання підвідомчості спорів щодо оскарження дій органів Державної казначейської служби України, на виконанні яких перебувають виконавчі листи, боржником за якими є державний орган (постанови:

від 20 червня 2018 року у справі № 916/1227/16 (провадження

№ 12-105гс18), від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)), що засвідчує правомірність подання виконавчих листів, боржниками за якими є державні органи, безпосередньо на виконання до органів Державної казначейської служби України.

У справі, що переглядається, встановлено, що за виконавчим документом підлягає відшкодуванню моральна шкода саме з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 .

Таким чином виконавчий лист, виданий 15 серпня 2018 року ОСОБА_1 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у справі

№ 199/125/17, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби.

Крім того, касаційний суд не погоджуються із висновками судів попередніх інстанцій про винесення повідомлення державним виконавцем з порушенням триденного строку, так як оскаржуване повідомлення державного виконавця про повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття до виконання винесене у встановлений законом строк, оскільки виконавчий лист було передано державному виконавцю 29 серпня 2018 року (т. 1 а.с. 142).

Відповідно до статті 412 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись статтею 412 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, статтями 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства

юстиції України задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 17 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 25 лютого 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити Громадській організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена організації Співака Олександра Володимировича у задоволенні скарги на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та на незаконні дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. С. Жданова А. Ю. Зайцев С. О. Карпенко М. Ю. Тітов