Справа №517/476/20 н/п2/517/212/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 р. смт.Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Гончар І.В.

при секретарі Заболотній Л.В. за участі: представника позивача - адвоката Твердохліба В.Ю.

відповідача ОСОБА_1

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - Заболотного М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_2 , представник позивача - адвокат Твердохліб В.Ю. до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, Захарівська селищна рада Захарівського району Одеської області про скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Фрунзівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, Захарівська селищна рада Захарівського району Одеської області про скасування реєстрації права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що розпорядженням Фрунзівської районної державної адміністрації №431/2005 від 17.08.2005 р. позивачу було дозволено будівництво гаража, розміром 6,60*6,30 на ділянці біля житлового будинку по АДРЕСА_1 та відповідно до цього відділом містобудування, архітектури та житлово- комунального господарства Фрунзівської РДА надано дозвіл від 29.08.2005 р. №30.

23 січня 2009 року рішенням Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області №1047 ОСОБА_2 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 100 кв.м. для будівництва гаража, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

18 лютого 2009 р. Фрунзівським БТІ виготовлений власнику ОСОБА_2 технічний паспорт на гараж по АДРЕСА_1 та 14 грудня 2009 року зареєстровано право власності на нерухоме майно.

У 2019 році позивач замовив кадастрову зйомку для об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами польових інженерно - геодезичних вимірів та їх камерального опрацювання складено план земельної ділянки. Відповідно до опису меж земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка, яку на підставі рішеня Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області №1047-V від 23 січня 2009 року передано у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва гаража накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 .

Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів, для обслуговування і експлуатації гаражу за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :02:002:0365. Позивач у 2009 році оформив право власності на гараж, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 14.12.2009 р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССМ №442634. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного у зв`язку з набуттям права власності на гараж до позивача перейшло право власності на земельну ділянку на якій він розміщений.

Проте на сьогоднішній день позивач не може реалізувати своє право надане рішенням Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області № 1047-V від 23 січня 2009 року, так як земельна ділянка на яку надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, частково вже передана у власність ОСОБА_1 . Реєстрація земельної ділянки відповідачкою у такому варіанті, який є на сьогодні, позбавляє позивача можливості зареєструвати свою земельну ділянку і присвоїти їй кадастровий номер, так як земельна ділянка відповідачки накладається на земельну ділянку позивача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Твердохліб В.Ю. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що її вини в даній ситуації не має, вона офіційно звернулася до відповідних органів та оформила право власності на вказану земельну ділянку.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - Заболотний М.Ф. в судовому засіданні пояснив, що дане питання вирішується іншим шляхом, потрібно зробити технічні документації на дані земельні ділянки і за погодженням із Держгеокадастром звернутися до державного реєстратора для внесення змін, для цього скасовувати у Державному земельному кадастрі реєстрацію земельної ділянки та припиняти право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку не потрібно.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають зі слідуючих підстав.

Судом встановлено, що розпорядженням Фрунзівської районної державної адміністрації №431/2005 від 17.08.2005 р. ОСОБА_2 було дозволено будівництво гаража, розміром 6,60*6,30 на ділянці біля житлового будинку по АДРЕСА_1 та відповідно до цього відділом містобудування, архітектури та житлово- комунального господарства Фрунзівської РДА надано дозвіл від 29.08.2005 р. №30.

23 січня 2009 року рішенням Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області №1047 ОСОБА_2 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 100 кв.м. для будівництва гаража, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

08 грудня 2009 р. на підставі рішення виконавчого комітету Фрунзівського району Одеської області позивач оформив право приватної власності на вищезазначений гараж та отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 14.12.2009 р. Загальна площа гаража становить 55,5 кв.м.

18 лютого 2009 р. Фрунзівським БТІ виготовлений власнику ОСОБА_2 технічний паспорт на гараж по АДРЕСА_1 та 14 грудня 2009 року зареєстровано право власності на нерухоме майно. Згідно технічного звіту з виконання кадастрової зйомки для об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що земельна ділянка, яку на підставі рішення Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області передано у власність ОСОБА_2 для будівництва гаража накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 .

Згідно припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 23.09.2019 р. виданого головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області Кузмінською Н.І., гр. ОСОБА_1 було зобов`язано до 25.11.2019 р. усунути порушення відповідно до норм містобудівного законодавства.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 23.09.2019 р. складеного за результатами позапланової перевірки, проведеної на реконструкцію гаража зі зміною геометричних розмірів за адресою: АДРЕСА_3 , головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області Кузмінською Н.І., гр. ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст.96 КУпАП.

Відповідно до постанови №211 по справі про адміністративне правопорушення винесеної головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області Кузмінською Н.І., громадянку ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ч.5 ст.96 КУпАП.

Відповідно до ч.ч.1.2 ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до п."г" та п."е" ч.1 ст.91 ЗК України, власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до п.п.1,33,34 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном ( має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області № 1047-V від 23.01.2009 р. гр. ОСОБА_2 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 100 кв.м. для будівництва гаража, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та вказано, що державний акт на право власності на землю буде видано після визначення меж земельної ділянки в натурі землевпорядними органами.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що громадянин ОСОБА_2 на даний час не є власником земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , так як з моменту надання йому безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва гаража, тобто з 2009 року не вчиняв ніяких дій з реєстрації права власності та даній земельній ділянці не присвоєно кадастрового номеру.

Статею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадку, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання ст.106 ЗК України наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 р. №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

У п.3.13 Інструкції про встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18 травня 2010 р. № 376 передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, якs забезпечують фіксацію повідомлення. Власник (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників ( користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомленими про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Аналіз вищевказаних норм свідчить, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для скасування у Державному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки та припинення права власності відповідачки на земельну ділянку.

Аналогічний правовий висновок сформовано у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 р. у справі №618/1039/15-ц, від 23 січня 2019 р. у справі № 580/168/16-ц, яка також застосована Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20 березня 2019 р. у справах №350/67/15-ц, №514/1571/14-ц та від 12 лютого 2020 р. у справі № 545/1149/17.

Отже, зазначена обставина не може бути підставою для скасування у Державному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки та припинення права власності відповідачки на земельну ділянку. У Постанові Верховного Суду України від 27.11.2019 р. по справі №366/811/2017-ц, зазначено, що непогодження власником суміжної земельної ділянки меж земельної ділянки, яке мотивоване наявність земельного спору є формою реалізації прав останнього, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямована на те, щоб уникнути механічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компенсацію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх преведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносни, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

У той же час непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.

Відповідач ОСОБА_1 згідно договору купівлі продажу гаражу серії ВМА 431380 посвідченого 25 листопада 2008 р. приватним нотаріусом Фрунзівського районного нотаріального округу Романовою І.С., набула право власності на гараж, що розташований по АДРЕСА_3 , розташований на земельній ділянці земель житлової та громадської забудови Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області розміром 100 кв.м. та відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 02.12.2008 р. зареєструвала дане право в ДКП" Фрунзівське БТІ".

ОСОБА_1 було замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0100 га у власність для обслуговування та експлуатації гаражу за адресою АДРЕСА_1 , який було погоджено Фрунзівською селищною радою Фрунзівського району Одеської області, відділом Держземагенства у Фрунзівському районі Одеської області, відділом містобудування та архітектури Фрунзівської державної адміністрації Одеської області та данній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер: :02:002:0365. На підставі вище вказаного 23.12.2013 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :02:002:0365, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії СЕК№382978.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 ст. 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Керуючись ст.ст.2, 76-83, 141, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_2 , представник позивача - адвокат Твердохліб В.Ю. до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, Захарівська селищна рада Захарівського району Одеської області про скасування реєстрації права власності на земельну ділянку - відмовити. Повний текст рішення складено 19 листопада 2020 року. Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: