Справа № 219/2446/20
Провадження № 2/219/1747/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.11.2020 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Наумової А.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_4

про відшкодування шкоди,

у с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), звернулась до суду з позовом, до ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ) про відшкодування завданої шкоди в сумі 23 505 грн та витрат на проведення оцінки вартості рухомого майна в сумі 2000 грн.

2.Як на підставу своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого відділом з управління комунальної власності Артемівської міської ради від 12.04.2001 року. Дане свідоцтво зареєстроване в КП «БТІ» міста Бахмут Донецької області 20.04.2001 року. Так, 27.02.2013 року між її сином ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_4 був укладений шлюб, який зареєстрований у відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №57. Від даного шлюбу народився ОСОБА_7 , актовий запис № 448. Крім того після вищезазначеного шлюбу її сина з відповідачем, позивач переїхала проживати в квартиру сина, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , так як вона менша за розміром. Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.09.2018 року по справі №219/9232/18 шлюб між її сином ОСОБА_6 і відповідачем ОСОБА_4 був розірваний. Після розірвання шлюбу син позивача - ОСОБА_6 повернувся проживати у свою квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_1 збиралася повернутися у свою, належну їй на праві приватної власності в квартиру АДРЕСА_1 , але відповідач ОСОБА_4 стала чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні майном, а саме не пускала до квартири, у результаті чого ОСОБА_1 неодноразово зверталася і визивала поліцію цього приводу, які рекомендували звернутися до суду, так як це цивільно-правові відносини. Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.11.2019 року у справі 219/3922/19, провадження №2/219/1659/2019, яке набуло законної сили, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом виселення та зняття з реєстрації, позов був задоволений, усунуті перешкоди у здійснені ОСОБА_1 користування та розпорядження їй майном, шляхом виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 , стягнутий судовий збір. В ході розгляду вищезазначеної цивільної справи про усунення перешкод в користуванні приміщенням, шляхом виселення та зняття з реєстрації, 03.11.2019 року подзвонили ОСОБА_1 сусіди по квартирі АДРЕСА_1 і повідомили, що з належної їй квартири виносяться речі, меблі, двері, подушки, постільне та інше. Того ж дня, ОСОБА_1 прибула до належній їй квартири і відкривши двері у присутності сусідів побачила відсутність меблів, міжкімнатних дверей ламінату, кухонної меблі, м`якого дивану і інше. В той же день і в той же час, у присутності сусідів, ОСОБА_1 зателефонувала до 102 і викликала поліцію. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 не змогла проживати у належній їй квартирі АДРЕСА_1 , а продовжила проживати у квартирі сина - ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . З даного приводу і подій, 03.11.2019 року, ОСОБА_1 письмового написала заяву до поліції. Згідно отриманої відповіді від Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 15.11.2019 року за №25794/201/10-2019 ОСОБА_1 було повідомлено, що її заява розглянута, склад злочину відсутній і дані відносини з ОСОБА_4 є цивільно-правовими, які вирішуються в судовому порядку. 27.01.2020 року ОСОБА_1 уклала договір на проведення незалежної оцінки вартості рухомого майна. Згідно висновку від 27.01.2020 року вартість збитків становить 23505 гривень. Вартість послуг оцінювача складає 2000 гривень (квитанція від 30.01.2020 року) у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь спричинену шкоду в сумі 23 505 грн, витрати на проведення оцінки вартості рухомого майна в сумі 2000 грн та судові витрати.

3.Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позову заперечувала, оскільки вважає, що викладені відомості в позові не відповідають дійсності та спрямовані на незаконне збагачення позивача ОСОБА_1 , або її представника ОСОБА_2 . Зазначивши, що на даний час прізвище відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.12.2019 року виданим Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Крім того відповідач дійсно з 22 березня 2013 року була зареєстрована позивачем та проживала в квартирі за адресою АДРЕСА_3 , яка належить позивачу. Протягом проживання у квартирі позивача відповідач за свої власні кошти зробила ремонт, вставила пластикове вікно в кухні, замінила унітаз в туалеті та інше, у зв`язку з чим, умови проживання та стан квартири, належне позивачу ОСОБА_1 , за участю ОСОБА_4 були поліпшені та не компенсовані позивачем. У жовтні 2018 року шлюб з ОСОБА_6 , сином позивача було розірвано у судовому порядку. Проте розірвання шлюбу не є підставою для виселення з квартири позивача. Тому відповідач продовжувала проживати там з малолітньої дитиною - ОСОБА_7 , 2013 року народження, але позивач подала позов до суду про виселення відповідача та зняття з реєстрації разом з її сином та її колишнім чоловіком - ОСОБА_6 . Надалі позивачем та її сином були створені несприятливі умови для життя у вищезазначеній квартирі, що змусило відповідача 01.11.2019 року з`їхати з квартири та перевезти речі. Через 7 днів після цього, рішенням суду від 08.11.2019 року відповідача визнали такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою позивача. Зазначила, що дійсно 01.11.2019 року відповідач дійсно вивезла належне особисто їй майно із квартири за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: ліжко, матрац, комп`ютерний стіл, подушки та інше. Матеріальних претензій від колишнього чоловіка - ОСОБА_6 до відповідача не має. Свої речі та майно, яке він вважав за потрібне, він давно переніс в одну із кімнат, яку закрив на ключ. Ніякого майна 03.11.2019 року, тим паче, яке належить позивачу ОСОБА_1 із вищезазначеної квартири не вивозила. Зауважила, що позивач в особі адвоката ОСОБА_2 фактично звинувачує відповідача у скоєнні 03.11.2019 року крадіжки її майна, а саме: ламінату площею 8,2 кв.м, кухонних меблів, м`якого кутка-дивана, 3-х пухових подушок на загальну суму 23505грн про, що було б логічним ставити питання про витребування майна із чужого незаконного володіння, а не про відшкодування шкоди, оскільки для того,щоб вимагати відшкодування шкоди, потрібно доказати факт її спричинення, що є можливим тільки в разі наявності обвинувального вироку суду за крадіжку відносно відповідача. Окрім того зазначила, що станом на 01.11.2019 року м`який куток-диван,за який позивач бажає стягнути з відповідача 7750 грн, був дійсно відсутній у квартирі позивача, бо він був проданий позивачем у 2013 році та замість нього був придбаний у вересні 2013 року диван-канапе для молодого подружжя - тобто для сина ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який і залишився у квартирі позивача у зазначеній від неї кімнаті. Крім того, відповідач дійсно 01.11.2019 року забрала з собою 3 подушки, які належать їй та її дитині. Одну подушку позивач подарувала своєму онуку-її сину - ОСОБА_7 на річницю дня народження у 2014 році у присутності свідків, а дві подушки вона придбала за свої кошти. У квартирі були якісь ще подушки, на яких спав син позивача, але вони залишились там, бо вони їй не потрібні. Просить у позові відмовити.

ІІ. Процесуальні дії у справі

4.Ухвалою суду від 24.03.2020 року було відкрито провадження у даній цивільній справі та судовий розгляд постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

5.Ухвалою суду від 09.06.2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

ІІІ. Заяви, клопотання

6.У судовому засіданні представник позивача, якого підтримала позивач, підтримав позовні вимоги з підстав, які викладені у позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі.

7.Представник відповідача у судовому засіданні та відзиві на позовну заяву проти позову заперечувала у повному обсязі з підстав його необґрунтованості.

8.Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась у зв`язку з вагітністю. Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення про те, що відповідач не бажає буди присутню у судових засіданнях.

IV. Установлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин

9. ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.04.2001 року є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.4).

10.Згідно відповіді Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції ГУНП в Донецькій області від 15.11.2019 року №25794/201/10-2019, встановлено, що ОСОБА_1 інформовано про результати розгляду її заяви, яку було відповідним чином зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області за №23407 від 03.11.2019 року. За даним фактом проведено перевірку, в ході якої встановити, будь-які противоправні дії, відносно громадян, а також ознаки адміністративного та кримінального правопорушень, не виявилось можливим. Дані відносини, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є цивільно-правовими, які вирішуються в судовому порядку, з приватним позовом (а.с.5).

11.У відповідності до звіту про оцінку рухомого майна №001 від 27 січня 2020 року, складеним ФОП ОСОБА_11 , вартість оцінюючого майна, а саме: ламінат площею 8,2 кв.м. у кількості 1 одиниці - 2145,00 грн; двері міжкімнатні подвійні зі склом у кількості 1 одиниці - 6240,00 грн; кухонні меблі: стіл, тумба у кількості 1 одиниці - 800 грн; стіл з мийкою у кількості 1 одиниця - 1500,00 грн; пенал у кількості 1 одиниця - 1500,00 грн; навісні шафи подвійні у кількості 3 одиниць 2970,00 грн; м`який куток: диван, розміром 1,5х3,0 м 1, крісло у кількості 1 одиниці - 7750,00 грн, подушки пухові у кількості 3 одиниць - 600,00 грн., що складає загальний розмір 23 505,00 грн (а.с.6-7).

12.Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданим Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 28.12.2019 року, ОСОБА_12 та ОСОБА_4 уклали шлюб 28.12.2019 року, про що складено відповідний актовий запис №25. Після одруження дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_4 » (а.с.25).

13.Відповідно до товарних чеків, оглянутих у судовому засіданні, у 2013 році було придбано диван «Канапе», матрац «Екстра» 1400х1900, стіл комп`ютерний, полка книжна, комод «орех», будівельні матеріали для ремонту (а.с.26,27).

14.Допитаний при розгляді справи свідок сторони позивача ОСОБА_6 , який є сином позивача пояснив, що з ОСОБА_4 одружився в лютому 2013 року. Коли в`їжджали до квартири, яка належить матері, в ній був ламінат на підлозі, м`який куточок з кріслом, люстри, стіл кухонний, кухонна стінка з шафами. Того ж року разом з дружиною ОСОБА_4 почали робити ремонт: поклеїли шпалери, але меблі які знаходились у зальній кімнаті не підходили під дизайн, колір шпалер та дивану, і тому домовились продати м`який куток, замість якого придбати новий, але іншого кольору. Також замінили люстри на нові, а старі викинули. Через місяць придбали в магазині «Фокстрот» маленький диван «Малятко» і ще через тиждень змінили міжкімнатні двері, старі двері викинули також. Коли ОСОБА_4 виїхала ламінат залишився в залі та спальні, проте у вітальні ламінату не було. Зазначив, що розлучились вони у 2018 році, поділу майна між нами здійснено не було. Про заміну речей у квартирі з мамою узгоджено не було і повідомлено також. Після 2014 року мати приїжджала до нас у гості вона бачила, щ немає старого м`якого кутка. Претензії щодо цього вона висловлювала до нас двох, але відчуженням майна займалася ОСОБА_4 Пояснив також, що до квартири після розлучення він доступу не мав, оскільки ОСОБА_4 змінила замки на вхідних дверях. Як вивозила ОСОБА_4 майно і яке саме він не бачив особисто, дізнався про це від сусідів.

15.Допитаний при розгляді справи свідок сторони відповідача ОСОБА_13 , яка є матір`ю відповідача, пояснила, що донька з ОСОБА_6 розлучились у 2018 році та залишилась з сином проживати у квартирі позивача, оскільки вона та її син були там зареєстровані та їм нікуди було йти. Згодом колишній чоловік подав позов про виселення доньки з квартири та почав зі своєю мамою виносити речі, а саме: порохотяг, холодильник, телевізор, газову пліту, які знаходились потім в інший закритій кімнаті. Ці речі в іншій кімнаті вона бачила особисто через скло на балконі. Після чого донька була вимушена собі купувати електроплиту. Крім того ОСОБА_6 відрізав їй світ, опалення. У жовтні 2019 року ОСОБА_6 приходив до квартири з якимось чоловіком та наказував її доньці залишити квартиру, оскільки він має намір здавати її в оренду і якщо вона не погодиться підселить до неї квартирантів чоловіків. На той час сину доньки було 6 років. Свідок також зазначила, що ОСОБА_6 квартиру відкривав своїм ключем і мав до неї вільний доступ. На початку листопада 2019 року донька виїхала на іншу квартиру, я вона допомогла зібрати речі. На нову квартиру донька забрала тільки свої особисті речі, які вона особисто придбавала, а саме: ліжко з матрацом, яке знаходилось у спальні, шаф-купе, комп`ютерний стіл, навісну полку та комп`ютерне крісло, які були придбані в м. Сіверську. Квартира, до якої переїхала донька, була обладнана усіма меблями. Зауважила, що також допомагала подружжю і давала багато їм речей. Пояснила, що ОСОБА_1 ніколи не висловлювала претензій з приводу придбання нових меблів на заміну старим її сином та донькою. Стверджувала, що подружжя здійснювали ремонт та придбавали меблі за спільні кошти. Щодо подушок пояснила, що одну подушку дарувала позивач своєму онуку, а інші, які були на дивані, там і залишились. ОСОБА_6 грошима не допомагав, він собі купував авто, за сумісне проживання з донькою змінив три авто. Кухонні не є власністю ОСОБА_1 . Донька користується з цієї меблі двома шафами, одна з них навісна, друга для вилок.

V. Оцінка суду

16.Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

17.Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

18.Відповідно до частини 1статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла.

19.Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди.

20.Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

21.Відповідно до ч. 1ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

22.Розглядаючи доводи позивача щодо факту заподіяння шкоди та її розміру суд надає оцінку доказам, що надані позивачем, зокрема, звіту про оцінку рухомого майна №001 від 27 січня 2020 року, складеним ФОП ОСОБА_11 .

23.Відповідно до змісту зазначеного звіту вартість майна, а саме: ламінат площею 8,2 кв.м. у кількості 1 одиниці становить 2145,00 грн; двері міжкімнатні подвійні зі склом у кількості 1 одиниці - 6240,00 грн; кухонні меблі: стіл, тумба у кількості 1 одиниці - 800 грн; стіл з мийкою у кількості 1 одиниця - 1500,00 грн; пенал у кількості 1 одиниця - 1500,00 грн; навісні шафи подвійні у кількості 3 одиниць 2970,00 грн; м`який куток: диван, розміром 1,5х3,0 м 1, крісло у кількості 1 одиниці - 7750,00 грн, подушки пухові у кількості 3 одиниць - 600,00 грн, що складає загальний розмір 23 505,00 грн.

24.Варто зауважити, що з даного висновку оцінювача неможливо встановити, за якими критеріями та ознаками, на підставі яких вихідних даних, окрім слів замовника, було визначено вартість зазначеного у ньому майна. Дійсно, з показань свідка ОСОБА_6 вбачається, що в квартирі, яка належить позивачу на праві власності, до вселення відповідача разом з чоловіком (сином позивача) перебувало майно, зокрема: ламінат на підлозі, м`який куточок з кріслом, люстри, стіл кухонний, кухонна стінка з шафами, проте достатні родові чи індивідуальні ознаки цього майна позивачем не визначені.

25.Крім того, позивачем не було надано жодних доказів, окрім констатації, що саме це майно належало позивачу на праві власності і показання свідків в цій частині є загальними і недостатніми.

26. Представник відповідача у судовому засіданні категорично заперечувала той факт, що ОСОБА_4 при виселенні з квартири вивезла речі, які належали позивачу, а позивачем належних та достатніх доказів цього факту до матеріалів справи не надано.

27.Натомість відповідачем надано докази придбання речей, а саме товарні чеки, згідно яких у 2013 році було придбано диван «Канапе», матрац «Екстра» 1400х1900, стіл комп`ютерний, полка книжна, комод «орех», будівельні матеріали для ремонту. Придбання меблів та проведення ремонту підтвердив і сідок ОСОБА_6 у судовому засіданні.

28.Отже, у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження належними та допустимими доказами факт завдання шкоди позивачу та її розмір, що, згідно наведених норм права, включає настання деліктної відповідальності.

29.При винесенні рішення, суд керується ст.11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

30.Суд зазначає, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

31.Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

32.Судом уживались усі умови для сприяння сторонам у наданні доказів, неодноразово роз`яснювався порядок їх надання і з`ясовувалось питання реалізації цього права у повному обсязі. Проте, позивачем, окрім пояснень свідка та звіту про оцінку вартості майна, жодних інших належних, допустимих та достатніх доказів не надано. Зокрема, і рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.11.2019 року у справі 219/3922/19.

33.Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити на необґрунтованістю.

VI. Розподіл судових витрат між сторонами

34.Відповідно до ст. 141 ЦПК витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

З огляду на викладене та керуючись ст. 5, 10, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

1. У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача - ОСОБА_4 , про відшкодування завданої шкоди в сумі 23 505 грн та витрат на проведення оцінки вартості рухомого майна в сумі 2000 грн відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Давидовська

11.11.2020