Справа № 182/4078/20
Провадження № 2/0182/2080/2020
У Х В А Л А

Іменем України

17.11.2020 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Науковий центр «Українська дидактика» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ., третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Науковий центр «Європейська дидактика», ОСОБА_3 , про зобов`язання опублікувати спростування поширених відомостей, -

ВСТАНОВИВ:

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовназаява ТОВ «Науковий центр «Українська дидактика» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ., третя особа ТОВ «Науковий центр «Європейська дидактика», ОСОБА_3 , про зобов`язання опублікувати спростування поширених відомостей.

Суддя, дослідивши матеріали позову, приходить наступного.

У ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», спір фізичної особи, яка має статус суб`єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов`язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв"язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою.

У відповідності до п.3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин.

З наведених правових норм вбачається, що за загальним правилом господарські суди розглядають справи у спорах за участю юридичних осіб та громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ Науковий центр «Українська дидактика» пред`явило позов до ОСОБА_1 , в якому просило спростувати поширення неправдивих відомостей, оскільки відповідачем в загальнодоступній групі «Спільнота реформаторів системи публічних закупівель Україна» у Facebook Inc було опубліковано напис, який позивачем розцінюється як недобросовісна підприємницька діяльність ТОВ Науковий центр «Українська дидактика» щодо проведеної закупівлі, учасники якої пов`язані між собою, оскільки виходять на торги спільно та, при цьому, залучають своїх фізичних осіб - підприємців. На думку позивача, викладена інформації не відповідає дійсності, є хибною та всі його звинувачення в неіснуючих корупційних змовах негативно впливають на підприємницьку діяльність, що створює у партнерах та клієнтах негативне враження про діяльність товариства.

В п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що у разі поширення недостовірної інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона.

За змістом позовної заяви, а також відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які були здійсненні Нікопольським міськрайонний судом Дніпропетровської області 12 листопада 2020 року, у відповідності ст.11 ЗУ ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», вбачається, що ОСОБА_1 відповідач по справі є фізичної особою підприємцем та здійснює діяльність в галузі торгівлі (товари широкого асортименту, торгівля деревинною, будівельними матеріалами, санітарно-технічним обладнанням, оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів та інша неспеціалізована оптова торгівля).

При цьому, відповідно до витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ТОВ Науковий центр «Українська дидактика», засновником якого є ОСОБА_3 , яка, в свою чергу, зазначена в позовній заяві в якості третьої особи, здійснює підприємницьку діяльність, що спеціалізується в торгівлі, а саме: оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, відтворення звуку й зображення, неспеціалізована оптова торгівля, інша роздрібна торгівля невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.

З урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 поширивши в загальнодоступній групі «Спільнота реформаторів системи публічних закупівель Україна» у Facebook Inc напис щодо ТОВ Науковий центр «Українська дидактика», який фактично висвітлював тему, яка пов`язана з підприємницькою діяльністю, тобто стосується предмету позову, пов`язаною із сферою господарювання юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у відповідності до вимог чинного законодавства, а також враховуючи характер спірних правовідносин, а також, зважаючи на їх суб`єктний склад, суддя прийшов висновку про характер спірних правовідносин, що є господарсько-правовим, та, відповідно, зумовлює розгляд спору в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи те, що зазначена позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у відкритті провадження у справі за позовною заявою ТОВ «Науковий центр «Українська дидактика» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ., третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Науковий центр «Європейська дидактика», ОСОБА_3 про зобов`язання опублікувати спростування поширених відомостей, необхідно відмовити

Роз"яснити позивачу, що зазначений спір віднесений до юрисдикції господарського суду.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 186, ст.ст. 260-261 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науковий центр «Українська дидактика» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ., третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Науковий центр «Європейська дидактика», ОСОБА_3 , про зобов`язання опублікувати спростування поширених відомостей - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що з даними вимогами слід звернутися до відповідного суду в порядку господарського судочинства.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м.Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал