Постанова

Іменем України

04 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 337/2943/18

провадження № 61-15974св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Сакари Н. Ю., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2018 року у складі судді Нещеретної Л. М. та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 липня 2019 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання недійсним та виселення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали законних підстав для відчуження спірної квартири ОСОБА_2 , а що стосується виселення ОСОБА_2 , то зазначив, що його проживання у спірній квартирі є незаконним через незаконність договорів відчуження квартири.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати договори довічного утримання від 16 лютого 2015 року, укладені між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 недійсними в частині передачі у власність ОСОБА_2 квартири, розташованої за адресою

АДРЕСА_1 , та виселити ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними договори довічного утримання, укладені 16 лютого

2015 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л. О., зареєстрованім в реєстрі за № 193 та № 195 в частині передачі у власність ОСОБА_2 квартири, розташованої за адресою

АДРЕСА_1 .

Виселено ОСОБА_2 з квартири

АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договори довічного утримання укладені 16 лютого 2015 року з ОСОБА_2 є недійсними, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали законних прав на їх укладання, у зв`язку з рішенням Апеляційного суду Запорізької області

від 03 квітня 2014 року, яким правовстановлюючий документ на вищезазначену квартиру визнано недійсним, та скасовано реєстрацію права власності. А відтак, ОСОБА_2 не має законних підстав проживати у квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим повинен бути виселений, без надання іншого жилого приміщення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що Апеляційний суд Запорізької області у своєму рішенні від 18 листопада 2015 року зазначав, що посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на той факт, що саме згідно договору довічного утримання він користувався квартирою на законних підставах є неприйнятним, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не мали законних прав для відчуження спірної квартири.

При цьому сама ОСОБА_3 особисто суду апеляційної інстанції пояснила, що договір довічного утримання зі своїм братом ОСОБА_2 вона уклала за рекомендацією юристів, для того щоб зберегти за собою квартиру, оскільки тривали судові розгляди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції. Клопотання ОСОБА_3 про зупинення виконання заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2018 року задоволено. Зупинено виконання заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2018 року до закінчення касаційного провадження у справі.

У жовтні 2019 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання недійсним та виселення призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги в частині виселення ОСОБА_2 не могли бути задоволені оскаржуваним рішенням суду, оскільки вже є рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя

від 15 жовтня 2015 року у справі № 337/3620/15-ц щодо вирішення спору у зазначеній частині позовних вимог, а провадження у відповідній частині мало бути закритим на підставі пункту 3 частини першої

статті 255 ЦПК України. Не можна вважати встановленими обставинами недійсності договорів довічного утримання рішеннями у справі

№ 337/3620/15-ц, в яких відповідачі та сторони відповідних договорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 участі не брали. А відповідні положення частини четвертої статті 82 ЦПК України у цьому випадку застосуванню не підлягають, а тому суди мають досліджувати всі докази та встановити відповідні обставини. Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідачі на момент укладення оспорюваних правочинів були офіційними законними власниками нерухомого майна.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_3 , у якому він просив вказану касаційну скаргу задовольнити.

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_3 , у якому він просив вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 лютого 2011 року дядько ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 , та зняття його з реєстрації.

Заочним Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя

від 28 листопада 2011 року позов задоволено.

Після цього дядьком ОСОБА_1 - ОСОБА_5 було подано заяву про приватизацію квартири, і в подальшому прийнято рішення про передачу її у приватну власність.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2012 року приватизацію вищезазначеної квартири визнано незаконною, та скасовано свідоцтво про право власності.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 січня 2012 року у справі № 22-410/12 апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, а рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2011 року залишено без змін.

16 червня 2011 року ОСОБА_5 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , який у свою чергу

02 вересня 2011 року перепродав вказану квартиру ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2013 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_7 , товариства з обмеженою відповідальністю Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, про визнання договору

купівлі-продажу недійсним, вселення та скасування реєстрації права власності, який було розглянуто у Хортицькому районному суді м. Запоріжжя (справа № 337/5258/13-ц).

20 січня 2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення, яким у задоволені позову було відмовлено.

03 квітня 2014 року Апеляційним судом Запорізької області рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , товариства з обмеженою відповідальністю Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, вселення та скасування реєстрації права власності задоволено.

20 лютого 2015 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя у справі № 337/5258/13-ц позов ОСОБА_1 задоволено частково. Вселено ОСОБА_1 у квартиру

АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Позов Територіальної громади в особі Запорізької міської ради задоволено частково. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та передано Запорізькій міській раді нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .

Скасовано реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за № 33829303, запис в книзі реєстрації

№ 25 під № 36338 на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та Запорізької міської ради, треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання добросовісними набувачами квартири відмовлено.

30 квітня 2015 року Апеляційним судом Запорізької області рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог територіальної громади в особі Запорізької міської ради про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким виселено

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири

АДРЕСА_1 .

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року в частині скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за № 33829303, запис в книзі реєстрації № 25 під № 36338 на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вказаної вимоги. В іншій частині рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року залишено без змін.

19 вересня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року залишено без змін.

Крім того, ОСОБА_1 було подано позов до Хортицького районного суду м. Запоріжжя про виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_2 .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року у справі № 337/3620/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 25 лютого 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення. В іншій частині позову відмовлено.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційний суд Запорізької області у своєму рішенні від 18 листопада

2015 року зазначає, що посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на той факт, що саме згідно договору довічного утримання він користувався квартирою на законних підставах є неприйнятним, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не мала законних прав для відчуження спірної квартири.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що договори довічного утримання, укладені 16 лютого 2015 року з

ОСОБА_2 є недійсними, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали законних прав на їх укладання, у зв`язку з рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2012 року, яким встановлено, що приватизація спірної квартири за ОСОБА_5 відбулась незаконно та встановлено, що власником цієї квартири є територіальна громада в особі Запорізької міської ради. Крім того, рішенням Хортицького районного суду

м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині рішенням Апеляційного суду Запорізької області

від 30 квітня 2015 року вселено позивача до вказаної квартири та виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . А відтак, ОСОБА_2 не має законних підстав проживати у квартирі

АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим повинен бути виселений, без надання іншого жилого приміщення.

Доводи касаційної скарги про те, що позовні вимоги в частині виселення ОСОБА_2 не могли бути задоволені оскаржуваним рішенням суду, оскільки з цього приводу вже є рішення Хортицького районного суду

м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року у справі № 337/3620/15-ц є необґрунтованими, оскільки у цій справі, що переглядається відповідачами залучені також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також інший предмет позову - визнання договорів довічного утримання недійсним та виселення.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня

2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 липня

2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович