ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м.Суми

Справа №573/811/20

Номер провадження 22-ц/816/2188/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білопільського районного судуСумської області від 18 серпня 2020 року та на додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 08 вересня 2020 року, ухвалених у складі судді Замченко А.О. в приміщенні Білопільського районного суду Сумської області, повний текст рішення виготовлено 18 серпня 2020 року, повний текст додаткового рішення виготовлено 08 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 жовтня 2019 року о 18 годині 50 хвилин на автодорозі Р-61 «Суми-Конотоп-Батурин» на відстані 2,2 км від повороту до с. Бакша Білопільського району Сумської області відповідач керував мопедом «Сузукі Адрес V100» в стані алкогольного сп`яніння, не врахував безпечної швидкості, виїхав на зустрічну смугу та допустив лобове зіткнення з автомобілем ВАЗ-21099, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням позивача, в результаті чого ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

28 жовтня 2019 року вказані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000565 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи ОСОБА_2 допустив порушення вимог п.п. 10.1 та 11.3 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням ДТП. Постановою слідчого від 31 січня 2020 року кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

При розгляді Білопільським районним судом Сумської області справи стосовно ОСОБА_2 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП вина останнього у вчиненні вказаних правопорушень знайшла своє підтвердження, але постановою суду від 13 березня 2020 року провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль зазнав механічних пошкоджень і відповідно до звіту про оцінку майна вартість відновлювального ремонту складає 8603 грн. 59 коп.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 8603,59 грн, відшкодування понесених витрат на здійснення робіт з незалежної оцінки майна в розмірі 1600 грн та судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 18 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням Білопільського районного суду від 08 вересня 2020 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дорожинець Н.Г. про розподіл судових витрат задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3714 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 18 серпня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та змінити розподіл судових витрат між сторонами.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідач не оспорював результати проведеної експертизи, клопотань про визнання її недопустимим доказом не заявляв. Щодо висновків суду про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася 27 жовтня 2019 року, а оцінку проведено 22 жовтня 2019 року вказує про наявну описку. Крім того, наголошує про відсутність підстав для проведення повторної експертизи, оскільки судом першої інстанції не було встановлено ніяких суттєвих порушень під час проведення експертизи ФОП ОСОБА_3 .

Від представника ОСОБА_2 адвоката Дорожинець Н.Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в повному обсязі у задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін та стягнути з позивача на користь відповідача усі судові витрати, у тому числі за надання правової допомоги адвокатом. При цьому зазначає, що у даній цивільній справі відсутні належні та допустимі докази щодо наявності вини ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, завданні збитків і наявності зобов`язання їх відшкодувати позивачу. Вказує, що жодним допустимим і належним доказом не встановлено вини відповідача.

Від представника відповідача адвоката Дорожинець Н.Г. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її участю в судовому засіданні в адміністративному суді. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання, оскільки участь представника сторони в розгляді іншої справи, не є поважною причиною неявки в судове засідання. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника адвоката Дмитренка В.В., свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 27 жовтня 2019 року на автодорозі Р-61 «Суми-Конотоп-Батурин» відбулось зіткнення транспортних засобів, що підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, згідно з яким на автомобілі ВАЗ, реєстр. номер НОМЕР_1 , були локалізовані такі пошкодження: у передній лівій частині розбите скло фари, біля неї деформовано капот і пластик, деформація металу капоту біля вітрового скла з водійської сторони (а. с. 9-14).

Власником автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 батько позивача (а. с. 37 на звороті).

Відповідно до договору № 1-22 про проведення оцінки майна (а. с. 15) між ОСОБА_4 та між ФОП ОСОБА_3 , останній приймає на себе обов`язки по здійсненню робіт з незалежної оцінки майна, а саме: збитку від ДТП ВАЗ 21099, за що ОСОБА_4 сплатив 1600 грн. (а. с. 16).

Згідно зі звітом № 1-25 про оцінку майна вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 8603 грн 59 коп. (а. с. 17-37).

27.10.2019 року складено акт огляду колісного транспортного засобу, відповідно до якого встановлено пошкодження: капоту, решітки радіатору, лівої фари, переднього бамперу, підсилювача бамперу, передньої панелі «телевізора» (а. с. 38).

Відповідно до ремонтної калькуляції № 7-11-19 від 27.10.2019 року вартість ремонту транспортного засобу становить 8603,59 грн (а. с. 43-44).

Постановою Білопільського районного суду Сумської області від 13 березня 2020 року провадження в адміністративній справі № 573/234/20 (провадження № 3/573/122/20) відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП закрито на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення на останнього адміністративного стягнення. Постанова набрала законної сили 24 березня 2020 року (а. с. 5-6).

Вищевказаною постановою встановлено, що 27 жовтня 2019 року до чергової частини Білопільського ВП надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася на автодорозі між смт. Миколаївка та смт. Улянівка за участю мопеда та легкового автомобіля. Під час виїзду СОГ встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухався на автомобілі ВАЗ-21099 чорного кольору по автодорозі Р-61 «Суми-Конотоп-Батурин» в напрямку м. Суми та на відстані 2,2 км від повороту до с. Бакша на його смугу руху виїхав мопед синього кольору під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого відбулося зіткнення. В результаті ДТП ОСОБА_2 був госпіталізований до СОКЛ, де йому встановлено діагноз: ЗЧМТ, забій, здавлення головного мозку, гостра субдуральна гематома, алкогольне сп`ягніння (а. с. 5-5 на звороті).

Відповідно до мотивувальної частини зазначеної постанови суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, але провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а. с. 93 на звороті-94).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що пошкодження, зафіксовані в звіті про оцінку майна, були отримані внаслідок ДТП, яка сталася за участі відповідача. Також суд врахував, що ДТП сталася 27 жовтня 2019 року, а оцінку проведено станом на 22 жовтня 2019 року.

Проте погодитися з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову не можна, оскільки суд дійшов його з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Згідно із частиною першою статті 1187 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV (далі ЦК України) передбачено джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року за № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (абзац 2 частини 1 статті 1192 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року (справа № 641/2795/16).

27 жовтня 2019 року на автодорозі Р-61 «Суми-Конотоп-Батурин» відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля ВАЗ-21099 під керуванням ОСОБА_1 , власником якого є ОСОБА_4 та мопеда «Сузукі Адрес V100» під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Білопільського районного суду Сумської області від 13 березня 2020 року провадження в адміністративній справі № 573/234/20 відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП закрито на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення на останнього адміністративного стягнення. Відповідно до мотивувальної частини зазначеної постанови суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, але провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Тлумачення статті 1188 ЦК України свідчать про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП.

Суд першої інстанції врахував правові висновки Верховного Суду та також дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 , хоча і не є власником транспортного засобу, але він керував автомобілем на передбачених законом підставах, а саме: на підставі технічного паспорту, на нього поширюються положення статей 386, 395, 396 ЦК України, та він має право вимагати відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В той же час суд дійшов неправильного та помилкового висновку про те, що звіт про оцінку майна, наданий позивачем на підтвердження розміру завданої внаслідок ДТП шкоди є неналежним і недопустимим доказом. Суперечності в змісті звіту суду необхідно було усунути шляхом допиту фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , який виконав звіт, та належним чином дослідити цей доказ в сукупності з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Так, допитаний в якості свідка ФОП ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що дійсно в звіті ним була допущена описка щодо дати ДТП, замість 27 жовтня 2019 року, зазначено 22 жовтня 2019 року. Фактично оцінка проводилась на дату ДТП 27 жовтня 2019 року. Ці пояснення ОСОБА_3 підтверджуються ремонтною калькуляцією, яка міститься у звіті та виконана станом на 27 жовтня 2019 року, а також актом огляду колісного транспортного засобу, в якому вказана дата ДТП 27.10.2019 року. Щодо більшої кількості пошкоджень, зазначених у звіті, то ОСОБА_3 пояснив, що ним були додатково виявлені пошкодження підсилювач бампера, який потребує незначного ремонту, передня панель «Телевізор», яких працівники правоохоронних органів не зафіксували, оскільки вони проводять тільки зовнішній огляд транспортного засобу. Інші пошкодження: капоту, лівої фари, решітки радіатору, переднього бамперу (суд помилково вказав правий бампер) також зазначені і в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27 жовтня 2019 року, зокрема в ньому зазначено пошкодження: у передній лівій частині розбите скло фари, біля неї деформовано капот і пластик (саме передній бампер і решітка радіатору, пошкодження яких зафіксовані ФОП ОСОБА_3 , виконані із пластику), деформація металу капоту біля вітрового скла з водійської сторони. З фототаблиці до звіту з оцінки майна, а також самого звіту, оригінал якого було досліджено колегією суддів, вбачається, що ФОП ОСОБА_3 було зафіксовано саме ті пошкодження, які утворились внаслідок ДТП, що сталася 27 жовтня 2019 року за участю сторін.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при проведенні оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності здійснюється більш детальний огляд транспортного засобу на відміну від огляду транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди.

Та обставина, що відсутні докази сповіщення ОСОБА_2 про проведення оцінки шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, сама по собі, не є підставою для визнання звіту про оцінку майна неналежним доказом, оскільки, як встановлено колегією суддів, у звіті визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля, з врахуванням саме тих пошкоджень, які автомобіль отримав внаслідок ДТП 27 жовтня 2019 року.

Таким чином, позивачем виконано покладений на нього ст. 81 ЦПК України обов`язок доведення належними доказами заявленої ним вимоги про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі відновлювального ремонту автомобіля, що становить 8603грн 59 коп.

Отже, на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 8603грн 59 коп. В той же час вимоги ОСОБА_1 про відшкодування 1600 грн витрат на оплату оцінки майна, задоволенню не підлягають, оскільки згідно квитанції на а. с. 16 цю оплату здійснив не позивач, а його батько ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України підлягає скасуванню додаткове рішення суду в цій справі, яким стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, та пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 708 гривень 95 копійок.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білопільського районного судуСумської області від 18 серпня 2020 року та додаткове рішення Білопільського районного судуСумської області від 08 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 8603гривень 59 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 708 гривень 95 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2020 року.

Головуючий : Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина