ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4966/20
Провадження № 2/210/1973/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"13" листопада 2020 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ступак С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику в наслідок ушкодження його здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Гузєв І.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику внаслідок ушкодження здоров`я.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 серпня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначив, що позивач ОСОБА_1 працюючи в період часу з 07.04.1976 р. по 11.06.2009 р. на посаді машиніста крану Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», підпадала під дію шкідливих факторів: пилу, шуму, що перевищував гранично допустиму концентрацію, через недосконалість робочого місця. Вище зазначені факти підтверджуються Актом №40 Форми П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання», Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці виданою головним державним санітарним лікарем Дзержинського району від 24.11.2008 року та трудовою книжкою виданою на ім`я Позивача. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини Відповідача, Позивачем отримано хронічні професійні захворювання.

Відповідно до п.п. 9, 10, 14 акту Форми П-4, 01.10.2009 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, Позивачу встановлено наступний діагноз: «хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого-другого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). (нейросенсорна приглухуватість)». Відповідно до п. 17 акту форми П-4, причинами виникнення професійного захворювання Позивача є робота на вказаних робочих місцях в умовах підвищеного рівня запиленості повітря робочого простору, а саме з підвищеною концентрацією вільного двоокису кремнію, середня концентрація якого складала 6,7 мг/м3 при ГДК 6 мг/м3 (SiO2 до 2%); максимальна 11,8 мг/м3 при ГДК 6 мг/м3 (SiO2 до 2%), а також виконання робіт в умовах шкідливого впливу шуму, рівень якого складав 85-93 дБА при ГДР 80 дБА.

Позивач зазначає, що Відповідно до п.19 акту Форми П-4, професійне захворювання отримано Позивачем, внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку керівництва Відповідача, яке не виконувало вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці».

У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач, 16.12.2009 року, вперше пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності30 %, з яких 25 % по ХОЗЛ, 5 % по туговухості з 14 грудня 2009 року безстроково та визначено потребу у забезпеченні медикаментозним лікуванням, виробами медичного призначення.

У зв`язку з наявністю професійного захворювання порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, остання позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, в неї постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на її користь 141 690 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Представник Відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Єфремова Т.О. подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що відповідно до ч.1-4 ст.153, ст.158 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничий приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Представник Відповідача зазначає, що при укладені трудового договору між Сторонами, відповідно до ст. 29 КЗпП України Позивачу було роз`яснено її права і обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де вона буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, її права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Тож, представник Відповідача зазначає, що Позивач свідомо прийняла запропоновані їй умови праці і усвідомлювала можливість ушкодження її здоров`я та пов`язані з цим наслідки.

Крім того, представник Відповідача зазначила, що обов`язковими передумовами виникнення правовідносин з відшкодування моральної шкоди є неправомірні дії чи бездіяльність та вина власника або уповноваженого ним органу. ПАТ «АМКР» не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між професійною хворою Позивача і роботою у Відповідача.

Позивач оцінив свої моральні страждання в розмірі, що становить 141 690 гри., що жодним чином не аргументовано та не обґрунтовано, сума завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої стверджує Позивач. Вказана сума позовних вимог абсолютно не відповідає вимогам розумності та справедливості.

У зв`язку з чим, представник Відповідача заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі.

Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідач, суд прийшов до наступного висновку.

При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці виданої на ім`я ОСОБА_3 , остання з 07.04.1976 року по 16.01.1984 року працювала на посаді машиніста крана металургійного виробництва копрового цеху Криворізького металургійного заводу «Криворіжсталь»; з 16.01.1984 року по 31.03.1995 року працювала на посаді машиніста крана металургійного виробництва копрового цеху Криворізького металургійного комбінату «Криворіжсталь»; з 25.05.2000 року по 08.04.2004 року працювала на посаді машиніста крана металургійного виробництва копрового цеху КДГМК «Криворіжсталь»; з 08.04.2004 року по 12.01.2006 року працювала на посаді машиніста крана металургійного виробництва копрового цеху ВАТ «Криворіжсталь»; з 12.01.2006 року по 14.06.2007 року працювала на посаді машиніста крану металургійного виробництва копрового цеху ВАТ «Міттал Стіл Криви Ріг»; з 14.06.2007 року по 11.06.2009 року працювала на посаді машиніста крана металургійного виробництва копрового цеху ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" (надалі Відповідач). (а.с. 50-57)

Судом питання щодо правонаступництва не розглядалося, оскільки Відповідач з цього приводу не заперечував.

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 40 від 20 жовтня 2009 року, позивач працюючи на підприємстві Відповідача підпадала під шкідливу дію пилу та шуму, що перевищував гранично допустиму концентрацію.

Згідно пункту 17 вказаного Акту вбачається, що причини виникнення професійного захворювання, є пил та шум, що перебільшували ГДК та ГДР, а саме: запиленість повітря робочого простору, в тому числі вміст вільного двоокису кремнію, середня концентрація якого складала 6,7 мг/м3 при ГДК 6 мг/м3 (SiO2 до 2%); максимальна 11,8 мг/м3 при ГДК 6 мг/м3 (SiO2 до 2%), а також виконання робіт в умовах шкідливого впливу шуму, рівень якого складав 85-93 дБА при ГДР 80 дБА.

Відповідно до п.14 акту «Розслідування хронічного професійного захворювання» № 40 від 11.09.2008 року позивачу встановлено діагноз : «хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого-другого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), (нейросенсорна приглухуватість)»

Зі змісту п. 19 акту «Розслідування хронічного професійного захворювання» № 40 від 11.09.2008 року вбачається, що адміністрацією відповідача не виконано вимоги ст. 153 КЗпП України та порушено вимоги ст. 13 ЗУ «Про охорону праці».

Згідно пункту 16 вказаного Акту вбачається, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим, а саме протягом 07.04.1976 року по 11.06.2009 рік підпадала під шкідливу дію пилу та шуму, що перебільшував ГДК через недосконалість робочого місця. (а.с. 12-15)

Відповідно до Санітарно-гігієнічних характеристик умов праці ОСОБА_1 , складаної головним державним санітарним лікарем Дзержинського району Барабаш В.М. від 24.11.2008 року вих. № 2/2-3644, відповідно до «Гігієнічних класифікацій» №528 від 27.12.2001 року умови праці машиніста крану металургійного виробництва копрового цеху відносяться по вмісті пилу до 3 класу 1 ступеня, по рівню шуму до 3 класу 2 ступеня, по вібрації до 3 класу 1 ступеня, по важкості праці до 3 класу 2 ступеня, по напруженості праці - до 3 класу 2 ступеня. (а.с.58-63)

У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач, 16.12.2009 року, вперше пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності 30 % внаслідок професійних захворювань, з яких 25 % по ХОЗЛ, 5 % по туговухості з 14 грудня 2009 року безстроково та визначено потребу у забезпеченні медикаментозним лікуванням, виробами медичного призначення, що підтверджується Довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії: ДНА-02 № 034301 виданої на ім`я Позивача. (а.с.10-11)

Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Таким чином, судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня пилу.

Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами, з яких вбачається що вона проходила стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я, а саме: УКР НДІ ПРОММЕД у період з 06.10.2008 року по 20.10.2008 року, з 23.01.2009 року по 04.02.2009 року, з 22.09.2009 року по 05.10.2009 року, з 26.07.2010 року по 16.08.2010 року, з 20.07.2011 року по 10.08.2011 року, з 03.05.2012 року по 22.05.2012 року, з 13.05.2013 року по 31.05.2013 року, з 01.07.2014 року по 21.07.2014 року, з 03.04.2015 року по 24.04.2015 року, з 21.03.2016 року по 11.04.2016 року, з 09.03.2017 року по 27.03.2017 року, з 02.03.2018 року по 22.03.2018 року, з 25.02.2019 року по 15.03.2019 року, з 19.02.2020 року по 10.03.2020 року з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого-другого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), (нейросенсорна приглухуватість), захворювання професійне. (а.с. 16-49).

Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання втратила професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що змушена постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них її стан погіршується і вона взагалі не може вести нормальне життя.

При цьому суд враховує, що моральні страждання Позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я її покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що вона переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, вона вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно ч.ч. 1 та 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду їй заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності їй спричинена моральна шкода.

При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди Позивачу.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у її житті, неможливість відновлення стану, який мала потерпіла до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, яка переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 75 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 8, ч.3 ст. 22, 43, 46 Конституції України, ст.13 Закону України "Про охорону праці», ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 268, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 4, 9, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику в наслідок ушкодження його здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», , місце знаходження: місто Кривий Ріг, вулиця Криворіжсталі, 1, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження її здоров`я, у розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», , місце знаходження: місто Кривий Ріг, вулиця Криворіжсталі, 1, на користь держави судовий збір 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ступак