Справа № 480/981/19
н/п 2/490/2678/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

09 квітня 2020 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкова Н.П., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про стягнення коштів в рахунок відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з даним позовом до відповідача Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, в якому просила стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування шкоди грошову суму у розмірі, визначеному судовою експертизою. При цьому, позивач просить стягнути кошти за шкоду, завдану при відводі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка розташована в урочищі "Варварівське" Андріївського лісництва в м. Миколаєві, користувачем якого є ДП "Миколаївське лісове господарство".

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03.03.2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про стягнення коштів в рахунок відшкодування шкоди передано за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.

09.04.2020 року справу передано судді Черенковій Н.П.

При цьому, у провадженні судді Черенкової Н.П. перебувала цивільна справа №490/118/14-ц за позовом ДП Миколаївське лісове господарство до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третіх осіб Миколаївської міської ради, Управління Держкомзему в м. Миколаєві, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про визнання державних актів та договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними, визнання недійсними та скасування рішень, за позовом ОСОБА_6 до Веснянської сільської ради, третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Миколаївської міської ради, Управління держкомзему в м. Миколаєві, про визнання державного акту про право власності на землю недійсним.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.06.2014 року позов ДП Миколаївське лісове господарство задоволено частково. Визнано недійсним державний акт серії МК №683 на право приватної власності на землю, виданий Деснянською сільською радо 21.01.1994 року на ім`я ОСОБА_2 недійсним. В задоволенні інших вимог ДП Миколаївське лісове господарство - відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_6 до Веснянської сільської ради, третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Миколаївської міської ради, Управління держкомзему в м. Миколаєві, про визнання державного акту про право власності на землю недійсним відмовлено. При цьому, предметом розгляду даної справи була земельна ділянка, що розташована в урочищі "Варварівське" Андріївського лісництва в м. Миколаєві.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 27.10.2014 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.06.2014 року скасовано частково.

Окрім того, при розгляді справи №490/118/14-ц судді Черенковій Н.П. заявлено відвід та подано до Вищої Кваліфікаційної Комісії Суддів України скаргу на дії судді Черенкової Н.П.

У відповідності до ч. 1 ст. 37 ЦПК України, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК, з підстав, зазначених у ст. 36 ЦПК України суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Законодавець надає учасникам судового процесу можливість коректного розв`язання ситуації, що створилася, шляхом заяви самовідводу, що і є етичним моментом законодавства, яке регулює ці питання. На переконання суду, кінцевою метою законодавця було досягнення максимальної впевненості в тому, що у учасників процесу не повинно виникати сумнівів у неупередженості судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, наголошує, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України,суддя Черенкова Н.П. вважає необхідним заявити собі самовідвід по цивільній справі №480/981/19.

Керуючись ст. 36 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відвести суддю Черенкову Н.П. від розгляду справи №480/981/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про стягнення коштів в рахунок відшкодування шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Черенкова