ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/542/19Головуючий у 1-й інстанції Парфенюк В.І.
Провадження № 22-ц/817/738/20 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 310000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Боднар Р.В.

та представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Іжука Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №608/542/19 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Тихого Тараса Романовича на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року, ухваленого суддею Парфенюком В.І., повний текст якого складений 30 травня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Чортківського обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації, Чортківської міської ради про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

у березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом, який був збільшений під час розгляду справи, до ОСОБА_1 , Чортківського обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації, Чортківської міської ради про скасування рішення Чортківського обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 січня 2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно: реєстраційний №131975519; тип об`єкта: квартира АДРЕСА_1 ; номер запису №9376 в книзі №40; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія НОМЕР_1 , видане 10 січня 2007 року Чортківською міською радою; скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру, об`єкт житлової нерухомості, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 131975519 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частці за кожним; розподілення нерухомого майна, належне сторонам на праві спільної-сумісної власності подружжя наступним чином: визнати за ОСОБА_2 право власності на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 112,6 м.кв., житловою площею 66,6 м.кв., яка до прийняття рішення у справі належала на праві власності ОСОБА_1 ; залишити за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на праві власності: земельну ділянку разом із дозвільними документами для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_4 , загальною площею 1 300 м.кв., запис в другому відділенні Торгового реєстру нерухомого майна округу Лейрія №5520, витяг з бюро реєстрації житлових приміщень м. Лейрія; автомобіль марки Хонда (Honda), модель HR-V 1.6 i-DTEC, державний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою виданою в м. Алкобаса 12 січня 2018 року, офіційним представництвом компанії Хонда (Honda) в Португалії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що 25 серпня 1998 року уклав шлюб з відповідачкою. 09 січня 2018 року рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області у справі №608/1954/17 шлюб між ними було розірвано. 23 грудня 2004 року ОСОБА_2 спільно з дружиною уклали договір №22 про фінансування будівництва об`єкта - чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 112,6 кв.м., житловою площею 66,6 кв.м. Відповідно до п.2.3 даного договору кошти вносились подружжям спільно. 10 січня 2007 року за сторонами було зареєстроване право власності на вказану квартиру в рівних частках по 1/2 кожному. У 2001-2002 роках вони виїхали на роботу у Португалію, де разом проживали до 30 грудня 2016 року. 21 жовтня 2010 року під час перебування у шлюбі на ім`я відповідачки ОСОБА_1 придбали земельну ділянку разом із дозвільними документами для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_4 , загальною площею 1300 кв.м., про що зроблено запис в другому відділенні Торгового реєстру нерухомого майна округу Лейрія №5520, що підтверджується витягом з бюро реєстрації житлових приміщень м. Лейрія. 03 серпня 2016 року під час перебування у шлюбі на ім`я відповідачки сторони придбали автомобіль марки Хонда (Honda), модель НR-V 1.6 і-DТЕС, державний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою виданою в м. Алкобаса 12 січня 2018 року офіційним представництвом компанії Хонда (Honda) в Португалії. Щодо майна, яке знаходиться у Португалії, позивач не має наміру вимагати його повної чи часткової перереєстрації на своє ім`я і згідний залишити його повністю дружині. Щодо квартири, яка знаходиться в Україні, на даний час ОСОБА_2 планує повернутись в Україну на постійне проживання і бажає залишити квартиру у своїй власності, однак у зв`язку з життєвими обставинами, вимушений перебувати у Португалії, де має змогу спілкуватись зі своїм сином, а щоб мати змогу бачитись з сином, спілкуватись з ним, приймати участь у його вихованні та утриманні, він вимушений відпрацювати за контрактом. Крім того, позивач зазначив, що звертався до Чортківської міської ради із заявою про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ним та відповідачкою спільно і не просив здійснювати розподіл власності на частки, не просив реєструвати право власності на спірну квартиру за позивачем та відповідачкою по 1/2 частині кожному. Відповідачка взагалі заяву не писала та не підписувала. На підставі поданої позивачем заяви 20 грудня 2006 року виконавчим комітетом Чортківської міської ради було прийнято рішення №585, відповідно до якого вирішено зареєструвати право власності на спірну квартиру за позивачем та відповідачкою спільно без поділу на частки. В подальшому 12.01.2007 року Чортківським обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації було прийнято безпідставне рішення і здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру за позивачем та відповідачкою з поділом на частки по 1/2 частці кожному. З документів, на підставі яких було здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру вбачається, що особи приймали участь у фінансуванні майбутнього об`єкта житлової нерухомості і бажали набути спірне майно у спільну сумісну власність, будь-яких договорів про виділ у натурі частки із нерухомого спільного майна, зокрема щодо спірної квартири, сторони між собою не укладали та нотаріально не посвідчували.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Чортківського обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації, Чортківської міської ради про скасування рішення Чортківського обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 січня 2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний № НОМЕР_4 , номер запису №9376 в книзі №40; власники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; про визнання недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія САВ номер 418038, виданого 10 січня 2007 року Чортківською міською радою на квартиру АДРЕСА_1 ; про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 131975519 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частці за кожним; та про поділ нерухомого майна, належного сторонам на праві спільної-сумісної власності подружжя шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 112,6 м.кв., житловою площею 66,6 м.кв., яка до прийняття рішення у справі належала на праві власності ОСОБА_1 та залишення за ОСОБА_1 на праві власності земельної ділянки разом із дозвільними документами для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_4 , загальною площею 1 300 м.кв., запис в другому відділенні Торгового реєстру нерухомого майна округу Лейрія №5520, витяг з бюро реєстрації житлових приміщень м. Лейрія; а також автомобіля марки Хонда (Honda), модель HR-V 1.6 i-DTEC, державний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою виданою в м. Алкобаса 12 січня 2018 року офіційним представництвом компанії Хонда (Honda) в Португалії - відмовлено за безпідставністю.

Судові витрати покладено на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Тихий Тарас Романович просить скасувати рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року у справі №608/542/19 і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що воно є незаконним і таким, що підлягає до скасування.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_2 - адвокат Тихий Т.Р. зазначив, що суд сам собі суперечить, оскільки в рішенні вказує, що виходячи з приписів зазначених норм, якщо майно набуте у шлюбі, то право спільної сумісної власності подружжя презюмується. Той з подружжя, який вважає, що набуте у шлюбі майно є його особистою власністю або це майно має інший правовий статус, ніж статус спільного сумісного майна подружжя має довести ці обставини належними та допустимими доказами. Проте, суд приходить до переконання, що після припинення шлюбу між сторонами вищезазначена квартира набула статусу спільного сумісного майна із визначенням часток кожної із сторін. Крім того, що такого виду власності, як спільна сумісна із визначенням часток не існує в національному законодавстві, то ще й за переконанням суду статус майна, всупереч вимогам чинного законодавства може самостійно змінюватись незалежно від волі його власників та без рішення суду. Позивач не вважав і не вважає, що майно є його особистою власністю. Більше того, останній наполягає і доводить, що спірна квартира перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а її поділ на частки ніколи не відбувався. Сторони ніколи не домовлялись про поділ цієї квартири на частки між собою. Право власності на спірну квартиру, безпідставно, всупереч волі власників та вимогам чинного законодавства було зареєстроване за ними, як об`єкт спільної часткової власності, хоча ніхто і ніколи не здійснював його поділ на частки і ніхто про це не просив. За таких обставин реєстрація права спільної часткової власності на об`єкт, який з моменту його створення перебував у фактичній спільній сумісній власності осіб є незаконною та порушує право спільної сумісної власності, оскільки, як спільна сумісна власність є невизнаною і не зареєстрованою. Вважає, що спір стосується виключно майна, яке знаходиться на території України. Тому, посилання суду на будь-які норми, що регулюють судові спори поза межами України є безпідставними та необґрунтованими.

ОСОБА_1 , Чортківське обласне комунальне міжрайонне бюро технічної інвентаризації та Чортківська міська рада своїм правом на відзив не скористалися.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Іжук Б.В. у судовому засіданні апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення законним та обґрунтованим.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Тихий Т.Р. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується Телефонограмою, складеною секретарем судового засідання ОСОБА_3 на номер мобільного телефону НОМЕР_5 , який зазначений у апеляційній скарзі як офіційний засіб зв`язку, що належить адвокату Тихому Тарасу Романовичу.

Від Чортківської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду, а також, вказали, що не погоджуються з даною апеляційною скаргою, оскільки вони не є суб`єктом спірних правовідносин, ніяким чином не порушили права, свободи чи законні інтереси позивача, а тому, не повинні відповідати за пред`явленим позовом.

Від Чортківського обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Іжука Б.В., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таке ж положення містить і частина друга статті 372 ЦК України.

Згідно з частин першої-другої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказано, щовирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Аналізуючи наведені норми цивільного та сімейного законодавства України, дає підстави для висновку про те, що майно набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Судом встановлено, що з 25 серпня 1998 року по 09 січня 2018 року сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, Серія НОМЕР_6 , відповідний актовий запис за №07 (том 1, а.с. 10), який розірваний рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 09 січня 2018 року (том 1, а.с. 15) і за час шлюбу ними було набуто наступне майно.

23 грудня 2004 року, між суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з другої сторони, було укладено договір №22 про фінансування будівництва об`єкта - чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 вартістю 147465 грн, що еквівалентно 27057дол.США з вбудованою автостоянкою АДРЕСА_1 вартістю 21800 грн., що еквівалентно 4000 дол.США в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 112,6 кв.м., житловою площею 66,6 кв.м.

Як вбачається з договору замовником будівництва квартири є сторони в справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і згідно з пунктом 2.3 даного договору кошти на будівництво вносилися ними спільно (том 1, а.с. 16-18).

У 2006 році позивач ОСОБА_2 звернувся з заявою до Чортківського міського голови Билиці І.М., в якій просив надати дозвіл на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , вказавши в заяві власників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (том 1, а.с. 70).

Рішенням виконавчого комітету Чортківської міської ради від 10 грудня 2006 року №585 оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (том 1, а.с. 69).

10 січня 2007 року за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстроване право власності на вказану квартиру в рівних частках, по 1/2 кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13197519 від 12 січня 2007 року (том 1, а.с. 19-20).

Як вбачається з відзиву ОСОБА_1 на позовну заяву, що іншого житла у неї нема і вона має намір разом з неповнолітнім сином проживати у спірній квартирі.

Крім цього, судом встановлено, що за час шлюбу сторони 21 жовтня 2010 року придбали земельну ділянку разом із дозвільними документами для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_4 , загальною площею 1300 кв.м., про що зроблено запис в другому відділенні Торгового реєстру нерухомого майна округу Лейрія №5520, що підтверджується витягом з бюро реєстрації житлових приміщень м. Лейрія. Дозвіл на будівництво житлового будинку надано відповідачці в справі ОСОБА_1 (том 1, а.с. 21-26).

03 серпня 2016 року на ім`я відповідачки ОСОБА_1 був придбаний автомобіль марки Хонда (Honda), модель НR-V 1.6 і-DТЕС, державний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою виданою в м. Алкобаса 12 січня 2018 року офіційним представництвом компанії Хонда (Honda) в Португалії (том 1, а.с. 29).

Позивач звернувся в суд з позовом про поділ майна подружжя, в якому просив залишити йому у власності квартиру, яка знаходиться в м.Чорткові Тернопільської області, а земельну ділянку з дозвільними документами на будівництво та автомобіль марки Хонда, які знаходяться в Португальській Республіці, залишити у власності відповідача.

Відмовляючи в позові про залишення майна у власності відповідача, яке знаходиться в Португальській Республіці, суд правильно виходив з того, що згідно із законодавством України та укладеними нею міжнародними договорами компетентними у справах з іноземним елементом визнаються суди держави, на території якої знаходиться спірне нерухоме майно. Статтею 22 Брюссельської постанови № 44/2001 про міжнародну підсудність, виконання судових рішень у цивільних і торговельних справах передбачено виключну підсудність у справах з приводу нерухомого майна.

Дана позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 13 червня 2018 року у справі №2-954/2004 (провадження №61-19125св18).

Щодо квартири АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає, що суд правильно визначив, що вона є спільної сумісної власності сторін і відповідно до ст.70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з договору № 22 про фінансування будівництва об`єкта від 23 грудня 2004 року, зокрема, пункту 2.3, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вносили кошти на будівництво спільно. У 2006 році позивач ОСОБА_2 звернувся з заявою до Чортківського міського голови Билиці І.М., в якій просив надати дозвіл на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , вказавши в заяві власників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Отже, колегія суддів вважає, що сторони домовилися, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому Чортківським обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації вірно було зареєстроване право власності на спірну квартиру з вбудованою автостоянкою в рівних частках, по 1/2 кожному.

Враховуючи наведене, не заслуговують на увагу доводи заявника, що між ним та дружиною не було домовленості щодо рівності часток у спірній квартири з вбудованою автостоянкою.

Щодо виділення в натурі позивачу у власність спірну квартиру і позбавлення відповідача права власності на вказану квартиру суперечить вимогам ст.ст.364, 370 ЦК України. В ідеальних частках право власності сторонам визначено. Крім цього, як вбачається з відзиву ОСОБА_1 на позовну заяву, що іншого житла у неї нема і вона має намір разом з неповнолітнім сином проживати у спірній квартирі.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Тихого Тараса Романовича слід залишити без задоволення, а рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 03 серпня 2020 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року слід поновити.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Тихого Тараса Романовича - залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року - залишити без змін.

Поновити дію рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення і може бути продовжений на строк дії карантину.

Повний текст судового рішення виготовлений 13 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді