Ухвала

19 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 369/4938/19

провадження № 61-16845 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Танащука Максима Володимировича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня

2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня

2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Київобленерго», Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про повернення незаконно отриманих грошових коштів та стягнення моральних збитків,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила визнати протиправними дії приватного акціонерного товариства «Київобленерго» (далі - ПрАТ «Київобленерго») щодо нарахування ОСОБА_1 боргу в розмірі 1 294,18 грн, стягнути

з ПрАТ «Київобленерго» на її користь грошові кошти в розмірі 1 294,18 грн, стягнути з ПрАТ «Київобленерго» моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн, стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання

у сферах енергетики та комунальних послуг, на її користь моральну шкоду

у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 27 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ "Київобленерго", Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про повернення незаконно отриманих грошових коштів та стягнення моральних збитків задоволено частково.

Визнано протиправними дії ПрАТ «Київобленерго» щодо нарахування ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1294,18 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Київобленерго» на користь ОСОБА_1 боргу

в розмірі 1294,18 грн.

Стягнути з ПрАТ «Київобленерго» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення,

а апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» задоволено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Київобленерго», Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про повернення незаконно отриманих грошових коштів та стягнення моральних збитків скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

16 листопада 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Танащука М. В. на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня

2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст постанови Київського апеляційного суду був отриманий заявником 05 листопада 2020 року, що підтверджується доказами.

За таких підстав строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом позову у цій даній справі є захист прав споживача та визнання протиправними дій ПрАТ «Київобленерго» щодо нарахування

ОСОБА_1 боргу, стягнення майнової шкоди в розмірі 1 294,18 грн, стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн.

Пунктами 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову в даному випадку складає 31 294,18 грн, що не перевищує

250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(2 102,00*250= 525 500,00).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, якими визначено, що касаційна скарга стосується питання права, яке становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника, оскільки посилання

в касаційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями, та зводиться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», заява № 47921/08, від 09 жовтня 2018 року).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так

і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Сама по собі незгода заявника із висновками судів попередніх інстанцій та наданою ними оцінкою доказам у справі не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів

є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так

і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - адвокат Танащук М. В. подав касаційну скаргу на судові рішення

у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2, 5 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Танащука Максима Володимировича про поновлення строків на касаційне оскарження задовольнити. Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Танащуку Максиму Володимировичу процесуальний строк для подачі касаційної скарги.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Танащука Максима Володимировича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Київобленерго», Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про повернення незаконно отриманих грошових коштів та стягнення моральних збитків, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник