ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Лаченкової О.В.

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради про поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради про поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилалася на те, що з 03 квітня 2007 року по 28 жовтня 2019 року вона працювала на посаді практичного психолога філії №2 диспансерно-поліклінічного відділення по наданню психіатричної допомоги Комунального закладу Дніпровська міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради, який було реорганізовано у Комунальне некомерційне підприємство Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради. Згідно з наказом №88-к від 28 жовтня 2019 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату, про що в її трудовій книжці зроблено запис №36. Підставу для скорочення штату відповідач мотивував виробничою необхідністю та оптимізацією робочих місць у зв`язку з реорганізацією закладу та 05 серпня 2019 року видав наказ №65-к Про звільнення практичного психолога філії №2 ОСОБА_1 за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач зазначає, що згідно з вищевказаним наказом звільнення повинно було відбутися 05 жовтня 2019 року та п.1 вказаного наказу пропонувалося переведення позивачки за її згодою на наступні вакантні посади: бухгалтера, сестри медичної, лікаря-психотерапевта, завідувача, лікаря-психіатра. Наказом №78-к від 20 жовтня 2019 року Про виправлення технічної помилки» було внесено корективи до наказу №65-к від 05 серпня 2019 року, де було змінено дату звільнення позивачки із 05 жовтня 2019 року на 28 жовтня 2019 року. Пункт 1.1 наказу від 05 серпня 2019 року щодо запропонованих посад залишився без змін. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача із проханням про переведення її на запропоновану вільну посаду лікаря-психотерапевта, яка є найбільш спорідненою їй за напрямком своєї роботи, оскільки вона має багаторічний, більше 35-ти років, досвід практичного психолога. Направлену позивачкою через поштовий зв`язок заяву від 26 вересня 2019 року відповідач відмовився отримати, що підтверджується відповіддю Укрпошти, а на другу заяву від 23 жовтня 2019 року, яка була нею особисто здана до приймальні Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 ДМР, позивачка відповіді не отримала взагалі. На дату свого звільнення ОСОБА_1 не отримала від відповідача ні згоди, ні відмови у переведенні на іншу посаду, а лише на її на робочому столі була залишена трудова книжка із записом про звільнення за скороченням штату та копія наказу про звільнення. Підпису про отримання трудової книжки позивачка ніде не ставила та обхідний листок їй також не видавався. Крім цього, питання про її звільнення не розглядалося і на засіданні профспілки, оскільки на жодне засідання вона не отримувала запрошення та про дати засідання їй також не було відомо. ОСОБА_1 вважає звільнення її з посади практичного психолога за скороченням штату таким, що не відповідає вимогам трудового законодавства та порушує її право на працю, гарантоване Конституцією України. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати протиправними дії Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради щодо її звільнення 28 жовтня 2019 року за п.1 ст.40 КЗпП України; визнати наказ Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради від 28 жовтня 2019 року №88-к протиправним та не чинним; поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-психотерапевта Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради з 29 жовтня 2019 року; стягнути із Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 жовтня 2019 року до дня її поновлення на роботі; стягнути із Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5000 грн.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2020 року залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради в частині визнання протиправними дій Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради щодо звільнення 28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України; визнання наказу Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради від 28 жовтня 2019 року №88-к протиправним та не чинним; стягнення із Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 жовтня 2019 року до дня її поновлення на роботі; стягнення із Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5000 грн. (а.с.91, 92).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді практичного психолога Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради з 29 жовтня 2019 року. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради, , 840 грн. 80 коп. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі Комунальне некомерційне підприємство Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради просить рішення суду від 21 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради залишити без задоволення, рішення суду від 21 серпня 2020 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Слід зауважити, що скорочення штату (не слід ототожнювати зі скороченням чисельності)це зменшення кількості або ліквідація певних посад, спеціальностей, професій тощо.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з ч.1 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Згідно зі ст.42 КЗпП України при скороченні штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч.3 ст. 49-2 КЗпП України).

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

З 02 квітня 2007 року по 28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 працювала на посаді практичного психолога філії №2 диспансерно-поліклінічного відділення по наданню психіатричної допомоги Комунального закладу Дніпровська міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради (а.с.7, 8).

На підставі рішення Дніпровської міської ради від 23 січня 2019 року №41/40 Про реорганізацію комунальних закладів охорони здоров`я з припинення як юридичних осіб шляхом їх перетворення у нові юридичні особи, Комунальний заклад Дніпровська міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради було реорганізовано у Комунальне некомерційне підприємство Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради (а.с. 48-51).

У процесі перетворення були здійснені заходи, зокрема щодо змін у штатному розписі.

Розпорядженням Департаменту охорони здоров`я Дніпровської міської ради №278 від 25 липня 2019 року було проведено зміни у штатному розписі Комунального закладу Дніпровська міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради, зокрема було виведено із штатного розпису посаду практичного психолога Філії №2 (а.с.52).

25 липня 2019 року Комунальним закладом Дніпровська міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради було видано наказ №56-к Про заплановане звільнення за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КзпП України (а.с.53).

У зв`язку з реорганізацією Комунального закладу Дніпровська міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради 05 серпня 2019 року було видано наказ №65-к Про звільнення практичного психолога філії №2 ОСОБА_1 за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.17).

Згідно з вищевказаним наказом, звільнення ОСОБА_1 за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України заплановано 05 жовтня 2019 року та п.1.1 вказаного наказу пропонувалося переведення позивачки за її згодою на наступні вакантні посади: бухгалтера, сестри медичної, лікаря-психотерапевта, завідувача, лікаря-психіатра.

На підставі Розпорядження та вищезазначених наказів відповідач видав персональне попередження №1 від 23 серпня 2019 року для ОСОБА_1 , яким попередив про скорочення її посади та запропонував усі вакантні посади, що були у Комунальному закладі Дніпровська міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради.

23 серпня 2019 року о 14:20 годині ОСОБА_1 оголошено дане попередження, але вона відмовилася від його отримання та підпису, про що було відповідачем складено відповідний акт (а.с.57, 58).

Наказом №78-к від 20 вересня 2019 року Про виправлення технічної помилки було внесено корективи до наказу №65-к від 05 серпня 2019 року, де було змінено дату звільнення ОСОБА_1 - з 05 жовтня 2019 року на 28 жовтня 2019 року. П.1.1 наказу від 05 серпня 2019 року щодо запропонованих посад залишився без змін (а.с.18).

26 вересня 2019 року поштовим зв`язком ОСОБА_1 до відповідача було направлено заяву з проханням про переведення її на запропоновану вільну посаду лікаря-психотерапевта, однак відповідачем вона отримана не була (а.с.19, 20).

23 жовтня 2019 року позивачка надала письмову заяву, якою надала згоду на переведення її на запропоновану відповідачем посаду лікаря-психотерапевта, яка була отримана відповідачем 24 жовтня 2019 року (а.с.60).

Позивачка відповіді на свою заяву від 23 жовтня 2019 року, якою надавала згоду на переведення її на запропоновану відповідачем посаду лікаря-психотерапевта, не отримала, дані обставини підтверджуються інформацією про відправлення за №733, відповіддю з Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта» від 08 листопада 2019 року №39-Б-02-355/2580/1 та відміткою на заяві ОСОБА_1 (а.с.19-22).

Наказом №88-к від 28 жовтня 2019 року позивача ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату, про що в її трудовій книжці зроблено запис №36 (а.с.16).

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що після подання ОСОБА_1 заяви з проханням про переведення її на запропоновану вільну посаду лікаря-психотерапевта їй було направлено листа від 08 листопада 2019 року №11/11 про необхідність надати документи, що підтверджують наявність кваліфікації лікаря-психотерапевта (а.с.40, 45).

Однак, відповідачем не надано доказів на підтвердження дійсного направлення вказаного листа відповідачу, не надано доказів повідомлення ОСОБА_1 про необхідність надання нею відповідних документів для підтвердження кваліфікації лікаря-психотерапевта.

В матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані належні та допустимі докази щодо сповіщення ОСОБА_1 про засідання профспілкового комітету 26 липня 2019 року, 25 вересня 2019 року та 30 вересня 2019 року, де у її відсутність розглядалося питання про надання згоди на її звільнення (не надано підтвердження поштового направлення чи вручення, усі акти складені з формальним підходом з відміткою про відмову від підпису).

Відповідачем не було розглянуто належним чином питання щодо працевлаштування позивача на іншу запропоновану вакантну посаду.

Верховний Суд України, розглянувши цивільну справу №6-40цс15, сформулював правову позицію, згідно з якою власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Таким чином, враховуючи вищевикладене відповідач при звільненні ОСОБА_1 не дотримався вимог законодавства та не здійснив усіх необхідних дій щодо працевлаштування позивача на іншу запропоновану вакантну роботу, яку позивач може виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду.

Отже, наказ про звільнення позивача є неправомірним та позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі на попередній посаді практичного психолога Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради з 29 жовтня 2019 року є доведеними та обґрунтованими.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради про поновлення на роботі.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач пропустила місячний строк на звернення до суду з даним позовом є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлено, наказом №88-к від 28 жовтня 2019 року позивача ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату (а.с.16).

Копію наказу №88-к від 28 жовтня 2019 року про звільнення та трудову книжку позивач отримала 28 жовтня 2019 року.

27 листопада 2019 року, тобто в межах місячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України, ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до КЗ Дніпровська міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради про визнання дій та наказу протиправними, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №160/11897/19 за позовом ОСОБА_1 до КЗ Дніпровська міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради про визнання дій та наказу протиправними, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди та розяснено позивачу, що розгляд справи за такими позовними вимогами повинен здійснюватися за правилами цивільного судочинства (а.с.11, 12).

Позивач зазначила, що ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року нею було отримано 17 грудня та, після отримання ухвали , позивач 18 грудня 2019 року звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська із зазначеною позовною заявою, а тому строки позовної давності позивачем пропущено не було.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Міська поліклініка №1 Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді