Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2020 Справа №607/19330/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

представника позивача - адвоката Горба Віталія Вячеславовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 пред`явив до суду позов до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за ним право власності на однокімнатну квартиру №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована к будинку АДРЕСА_3 та легковий автомобіль марки Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя; за відповідачкою ОСОБА_2 визнати право власності на трикімнатну квартиру №15, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що розташована у будинку АДРЕСА_5 , в порядку поділу спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 29 квітня 2001 року він ( ОСОБА_1 ) перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_2 . За час проживання у шлюбі вони придбали наступне майно: однокімнатну квартиру №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована к будинку АДРЕСА_3 та легковий автомобіль марки Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та трикімнатну квартиру №15, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що розташована у будинку АДРЕСА_5 . Однак, на даний час між ними склалися конфліктні відносини, у зв`язку із чим, у добровільному порядку вони не можуть досягнути згоди з приводу поділу вказаного майна. Обраний спосіб поділу спільного майна позивач обґрунтовує тим, що згідно Звіту про оцінку майна від 07 вересня 2018 року ринкова вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_3 становить 820343 гривень, середня ринкова вартість автомобіль марки Toyota, модель Camry 2.5L, 2012 року випуску складає 532950,18 гривень, при цьому, ринкова вартість трикімнатної квартири №15, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що розташована у будинку АДРЕСА_5 складає 1647141 гривень. Відтак, загальна вартість нерухомого майна, на яке він ( ОСОБА_1 ) просить визнати за ним право власності на 293847,82 гривень менша від вартості майна, яке він просить виділити у власність відповідачці. Також, вказує, що відповідачці ОСОБА_2 слід виділити у власність трикімнатну квартиру, оскільки після розірвання шлюбу, із нею буде проживати їх неповнолітній син ОСОБА_3 , а тому враховуючи інтереси неповнолітнього сина із матір`ю їм необхідна більша житлова площа, ніж йому ( ОСОБА_1 ). Щодо визнання за ним права власності на майно, вказує, що відповідачка не має посвідчення водія та навиків водіння транспортним засобом, оскільки виключно він ( ОСОБА_1 ) використовував спірний автомобіль .З цих підстав просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

19 листопада 2018 року від представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Стадника В.А. надійшов відзив на позов, у якому заперечує проти викладених, у позові обставин, покликаючись на те, що обраний позивачем спосіб поділу майна подружжя порушує її права. Зокрема зазначає, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Так, відповідачка не погоджується щодо визнання за позивачем права власності на автомобіль марки Toyota, вказуючи на те, що спірний автомобіль придбаний за грошові кошти у сумі 280 000 гривень, отримані відповідачкою ОСОБА_2 внаслідок укладення нею договору безвідсоткової позики від 19 грудня 2011 року. Так, відповідно до умов укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договору безвідсоткової позики від 19 грудня 2011 року, ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 280000 гривень, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) в обумовлений і договором строк 5 років з моменту підписання договору позики. На даний час зобов`язання за даним договором позики виконано ОСОБА_2 , зокрема 27 вересня 2018 року відповідачка ОСОБА_2 в рахунок повернення боргу за даним договором, передала у власність ОСОБА_4 належне їй майно - автомобіль марки TOYOTA CAMRY, 2012 року випуску, чорного кольору. Вартість майна визначена за згодою сторін у розмірі 280 000 гривень. З цих підстав, відповідачка вважає, що оскільки зобов`язання по договору позики від 19 грудня 2011 року, який укладався в інтересах сім`ї виконано в повному обсязі за рахунок ОСОБА_2 , то у позивача відсутні підстави для присудження йому автомобіля марки TOYOTA CAMRY, 2012 року випуску чорного кольору номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в порядку поділу майна подружжя. Також, відповідачка заперечує визначену позивачем вартість майна, зокрема однокімнатної квартири №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована к будинку АДРЕСА_3 , яка оцінена у розмірі 820343 гривень та трикімнатної квартири №15, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що розташована у будинку АДРЕСА_5 - у сумі 1647141 гривень. На замовлення відповідачки ПП «Тернопільське експертно-консультаційне бюро» було визначено вартість вказаного нерухомого майна та встановлено, що ринкова вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., становить 892 270 гривень, а ринкова вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 85 кв.м., площею 53,1 кв.м., становить 1 286 594 гривень. Крім цього зазначає, що трикімнатна квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 85,0 кв.м., житловою площею 53,1 куплена за кошти відповідачки, оскільки куплена за кошти її покійної матері ОСОБА_5 внаслідок продажу квартири АДРЕСА_6 . Натомість, однокімнатна квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м. придбана сторонами за період шлюбу, а тому підлягає поділу в рівних частках між ними, оскільки відповідачка не бажає відмовлятись від своєї частки та продавати її в користь позивача. За вказаних обставин відповідачка просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в частині визнання за Позивачем ОСОБА_1 права власності на однокімнатну квартиру №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_3 та легковий автомобіль TOYOTA CAMRY, 2012 року випуску чорного кольору номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме однокімнатної квартири №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку вказаної квартири.

За клопотанням представника позивача, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 листопада 2018 року зупинено провадження у даній цивільній справі №607/19330/18 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №607/21745/18 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ в Тернопільській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 січня 2020 року поновлено провадження у вказаній цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

30 липня 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті , про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Горба В.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав, викладених у позові.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник будучи належним чином особисто повідомленими про дату час та місце судового засідання, 05 листопада 2020 року до суду не прибули, про причини неявки, суд не повідомили . Попередньо, у судовому засіданні щодо задоволення позову ОСОБА_1 заперечували з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Судом установлено:

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 вступили у зареєстрований шлюб 29 квітня 2001 року, що стверджується відміткою про сімейний стан у паспорті громадянина України ОСОБА_1 (а.с.10).

За час перебування у шлюбі сторони набули у власність квартиру АДРЕСА_5 , яка зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 22 травня 2006 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної відповідальності».

Як убачається із Технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_5 виготовленого ТОВ «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації», загальна площа вказаної квартири становить 85,0 кв.м., житлова площа - 53,1 кв.м.

Також, згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16 лютого 2016 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Національний Резерв» (Продавцем) та ОСОБА_1 (Покупцем), посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С та зареєстрованого в реєстрі за № 442, ОСОБА_1 купив у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м.

Згідно п. 2.1. вказаного договору ціна нерухомого майна за цим договором становить 304734 гривень.

На підставі даного договору 16 лютого 2016 року за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №53529458, сформованої 18 лютого 2016 року.

Як убачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 1ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області, 26 травня 2012 року за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2

Відповідно до Звіту про оцінку майна, реєстраційний номер НОМЕР_4 здійсненого ТОВ «АТЛАНТ-УКРГРУП» вартість однокімнатної квартири, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_3 , становить 820343 гривень.

Згідно із Звітом про оцінку майна, реєстраційний номер 0907-002 здійсненого ТОВ «АТЛАНТ-УКРГРУП» вартість трикімнатної квартири №15, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що розташована у будинку АДРЕСА_5 складає 1647141 гривень.

На підтвердження ринкової вартості автомобіля Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 позивачем долучено інформацію з інтернет-ресусу www.auto.ria.com, з якого убачається, що середня ринкова вартість автомобіля Toyota, модель Camry, 2012 року випуску становить 532950,18 гривень.

За час розгляду даної цивільної справи, шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2019 року (справа №60/17433/18).

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, набуте сторонами за період шлюбу майно, а саме: однокімнатна квартира №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована к будинку АДРЕСА_3 та трикімнатна квартира №15, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що розташована у будинку АДРЕСА_5 , а також легковий автомобіль марки Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 3 статті 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності із статтею 71 Сімейного кодексу України Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

В силу положень стаття 183 ЦПК України речі діляться на подільні та неподільні. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Юридично неподільним визнаються речі, фізичний поділ яких прирівнюється до знищення речі або нерозумного зменшення її цінності. Неподільною може бути як проста річ (музичний інструмент, скульптура тощо), так і складна річ (картина, автомобіль, будівля, споруда тощо). Подільними визнаються речі, фізичний поділ яких лише пропорційно зменшує вартість отриманих в результаті поділу частин: земельна ділянка ... Подільними речами є речі, визначені родовими ознаками.

Класифікація речей на подільні та неподільні має практичне значення ще й в аспекті поділу спільної власності і виділення часток із неї. Подільні речі можуть бути поділені між співвласниками з виділом кожному із них його частки в натурі.

При цьому, в силу вимог частини 2 ст. 71 Сімейного кодексу України у випадку неподільності об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

З аналізу зазначеної норми закону вбачається, що при наявності певної кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину - іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд критично сприймає доводи представника відповідачки, викладені ним у відзиві на позов про відсутність підстав для поділу спільного майна подружжя - автомобіля марки Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , оскільки він придбаний за грошові кошти у сумі 280 000 гривень, отримані відповідачкою ОСОБА_2 внаслідок укладення нею договору безвідсоткової позики від 19 грудня 2011 року на виконання умов якого вказаний автомобіль 27 вересня 2018 року в рахунок повернення боргу був переданий нею у власність ОСОБА_4 , а відтак, оскільки зобов`язання по договору позики від 19 грудня 2011 року, який укладався відповідачкою ОСОБА_2 в інтересах сім`ї виконано в повному обсязі за рахунок ОСОБА_2 , то у позивача відсутні підстави для присудження йому даного автомобіля в порядку поділу майна подружжя.

Зокрема, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2019 року визнано недійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля Тойота Кемрі, .5L, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, укладеного між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_4 .

Вказаним рішенням суду установлено, факт відсутності отримання згоди від ОСОБА_1 на відчуження автомобіля Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також факт того, що відчуження спірного транспортного засобу здійснювалося не в інтересах сім`ї ОСОБА_1 . Також даним рішенням суду установлено ознаки недобросовісності контрагента ОСОБА_2 за спірним договором - ОСОБА_4 , який є рідним братом ОСОБА_2 , а відтак не міг не знати, що автомобіль було придбано сестрою під час шлюбу з позивачем ОСОБА_1 .

Також, суд критично сприймає доводи представника відповідача про те, що спірний автомобіль придбаний за грошові кошти відповідачки у сумі 280 000 гривень, які отримані нею за договором безвідсоткової позики від 19 грудня 2011 року.

Так, договір безвідсоткової позики, за яким ОСОБА_2 отримала у позику від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 280 000 гривень, укладено 19 грудня 2011 року. При цьому, автомобіль Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстровано за ОСОБА_2 26 травня 2012 року, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 1ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області. Разом із цим, позивачем надано заяву на видачу готівки №152 від 26 травня 2012 року, з якої убачається, що 26 травня 2012 року позивачем ОСОБА_1 було знято з депозитного рахунку в ПАТ «Укрексімбанк» грошові кошти у сумі 211400,47 гривень (а.с.163).

Відтак, відповідачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль було придбано за грошові кошти у сумі 280000 гривень, які отримані нею за договором безвідсоткової позики 19 грудня 2011 року.

Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя.

Також, суд вважає неспроможними доводи представника відповідача про те, що трикімнатна квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 85,0 кв.м., житловою площею 53,1 куплена за кошти відповідачки ОСОБА_2 , зокрема за кошти її покійної матері ОСОБА_5 внаслідок продажу квартири АДРЕСА_6 .

Як убачається із договору купівлі-продажу квартири від 13 серпня 2004 року, укладеного між ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_5 (Продавець) та ОСОБА_8 , який діє від імені ОСОБА_9 (Покупець), посвідченого нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Темніковою С.А. та зареєстрованого в реєстрі за №4-2661, продавець ОСОБА_5 в особі представника продала, а покупець в особі представника прийняв у власність на ім`я ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_6 , житлова площа квартири становить 33,4 кв.м., загальна площа - 59,9 кв.м.

Згідно п. 2 вказаного договору продаж вчинено за 18205 гривень.

Однак, відповідачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що квартира трикімнатна квартира АДРЕСА_5 , придбана сторонами у 2006 році куплена за кошти відповідачки, отримані нею від продажу квартири її матері ОСОБА_5 , який відбувся 13 серпня 2004 року. Вказане твердження відповідачки ставиться під сумнів також і тією обставиною, що житлова площа відчуженої квартири ОСОБА_5 , яка знаходиться в будинку АДРЕСА_10 , становить 33,4 кв.м., загальна площа - 59,9 кв.м., натомість придбана у 2006 році трикімнатна квартира АДРЕСА_5 є значно більшою площею, зокрема її загальна площа становить 85,0 кв.м., житлова - 53,1 кв.м., відтак вартість вказаних квартир є явно неспівмірною.

На підтвердження своїх заперечень щодо не співмірності вартості спірного майна, яке позивач просить поділити між сторонами, відповідачкою долучено висновки про ринкову вартість майно.

Зокрема, як убачається із висновку про ринкову вартість трикімнатної квартири, загальною площею 85,0 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_5 , складеного ПП «Тернопільське експертно-консультаційне бюро» 19 листопада 2018 року, вартість квартири становить 1285594 гривень.

Згідно із висновком про вартість однокімнатну квартиру №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована в будинку АДРЕСА_3 , складеного ПП «Тернопільське експертно-консультаційне бюро» 19 листопада 2018 року, вартість квартири складає 892270 гривень.

Разом із цим, сторонами не надано суду доказів про дійсну вартість автомобіля Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

При визначенні варіанту поділу спірного майна сторін суд також враховує, що між сторонами склалися конфліктні відносини, а тому здійснення поділу однокімнатної квартири №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована в будинку АДРЕСА_3 , як це просить відповідачка у поданому відзиві на позов, шляхом визнання за сторонами права власності по 1/2 її частині, призведе до ще більшого загострення конфлікту між колишнім подружжям.

Суд вважає, що з урахуванням вартості однокімнатної квартири АДРЕСА_3 та середньої ринкової вартості автомобіля Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також вартості трикімнатної квартири АДРЕСА_5 , запропонований позивачем варіант реального розподілу шляхом визнання за сторонами права власності на окремі об`єкти спільного майна, а саме, визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на: однокімнатну квартиру №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована в будинку АДРЕСА_3 та легковий автомобіль марки Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя, і визнання за відповідачкою ОСОБА_2 права власності на трикімнатну квартиру №15, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що розташована у будинку АДРЕСА_5 , в порядку поділу спільного майна подружжя, відповідатиме вимогам розумності та справедливості, а також гарантуватиме остаточне вирішення цього спору по суті та забезпечить у подальшому кожній з сторін об`єктивну можливість безперешкодно користуватися виділеним їй у власність майном.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на однокімнатну квартиру №53, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована в будинку АДРЕСА_3 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки Toyota, модель Camry 2.5L, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на трикімнатну квартиру №15, загальною площею 85 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., що розташована у будинку АДРЕСА_5 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8810 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 16 листопада 2020 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка