Дата документу 16.11.2020
Справа № 501/2138/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року місто Чорноморськ Одеської області.

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Смирнова В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Кочкіної О.В., Ясенчук Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморськ цивільну справу № 501/2138/17

за позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

до

відповідача: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_4

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_5

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку», місцезнаходження за адресою: 01135, м. Київ, вул. Чорновола В`ячеслава, буд. 25

предмет та підстави позову: про поділ майна подружжя;

учасники справи:

представник позивач - ОСОБА_5 ,

представник відповідача - ОСОБА_6 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне,

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції заявника та представника позивача.

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про поділ майна подружжя (яку згодом уточнила, зменшила позовні вимоги в останній редакції т. 5 а.с. 107-113).

Позов обґрунтовано тим, що 22.09.2013 року ОСОБА_7 разом з відповідачем ОСОБА_2 уклали шлюб, актовий запис № 1744.Від 21. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька- ОСОБА_8 . В добровільному порядку майновий спір між сторонами не вирішено, тому позивач вимушена звернутись до суду, просить суд:

Визнати з ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) право власності на 70% (7/10) машиномісця № НОМЕР_2 , загальною площею, 92,9 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 . Загальна вартість частки складає 2 100 000 (два мільйони сто тисяч) гривень.

70% (7/10) житлового будинку АДРЕСА_7 , загальною площею 114,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37), Загальна вартість частки складає 2 100 000 (два мільйони сто тисяч) гривень.

70% (7/10) земельної ділянки за адресою АДРЕСА_7 , кадастровий номер земельної ділянки місця розташування :02:011:0128 (реєстраційний номер 37), цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,00338 га. Загальна вартість частки складає 2 100 000 (два мільйони сто тисяч) гривень.

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) право приватної власності на:

30% (3/10) частину машиномісця № НОМЕР_2 , загальною площею, 92,9 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 . Загальна вартість частки складає 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень.

30% (3/10) житлового будинку АДРЕСА_7 , загальною площею 114,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37), Загальна вартість частки складає 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень.

30% (3/10) земельної ділянки за адресою АДРЕСА_7 , кадастровий номер земельної ділянки місця розташування :02:011:0128 (реєстраційний номер 1 7), цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,00338 га. Загальна вартість частки складає 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) грошову компенсацію вартості 1/4 частини сплачених грошових коштів за Договором про купівлю-продаж земельної ділянки від 01.03.2015 та Договору про повний розрахунок між сторонами від 29.03.2016 року в розмірі 129 708 (сто двадцять дев`ять тисяч сімсот вісім) гривень 34 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_7 понесені судові витрати по справі понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 9 514,80 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять гривень 80 копійок).

05.09.2017 року відповідачем ОСОБА_9 подано до Іллічівського міського суду він заперечив роти визнання договору дарування удаваним, та просив: прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду та поділити спільне майно, виділивши ОСОБА_10 на праві особистої власності автомобіль марки «CHEVROLET LACETTI NF 486», номер шасі (кузова, рами) номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 . 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 стягнувши з неї на мою користь 91329,57 грн. та судові витрати по справі.

Треті особи до судового засідання не прибули, про причини неявки не повідомили, викликалися належним чином (т. 1, а.с. 225, 227).

І. Заяви (клопотання) учасників справи.

Клопотання про забезпечення позову від позивача ОСОБА_7 (т.1, а.с. 20-21).

Апеляційна скарга на відкриття провадження надана відповідачем ОСОБА_2 (т.1 а.с. 33-35).

Заява відповідача про відкладення слухання (т.1, а.с. 51).

Клопотання позивача про залучення третіх осіб (т.1, а.с. 57-58).

Заява ОСОБА_7 про забезпечення позову (т.1, а.с. 15-153).

Зустрічна позовна заява ОСОБА_3 (т.1, а.с. 160-165).

Заява ОСОБА_7 про збільшення позовних вимог (т.1 а.с. 104-108).

Заява про залишення частини позовних вимог без розгляду (т.1, а.с. 112).

Заява на ознайомлення - ОСОБА_7 (т.1, а.с. 150).

Клопотання про забезпечення позову від позивача ОСОБА_7 (т.1, а.с. 151-153).

15.02.2018 року подано до суд зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ТОВ «Лев Капітал» про звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с. 160-165).

Заява про залучення третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 231).

15.02.2018 року до суду надано заяву ОСОБА_3 про залучення її у якості третьої особи (т.1 а.с. 231) та надано заяву позивача ОСОБА_7 про залучення третьої особи - ОСОБА_3 (т.1 а.с. 233-234).

Оголошення про виклик до судового засідання третю особу ОСОБА_11 (т. 1, а.с. 225, 227).

20.09.2018 року представником позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 до суду надано клопотання про відкладення слухання справи (т.2 а.с. 245-250).

26.09.2018 року представником позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 до суду надано клопотання про відкладення слухання справи (т.3 а.с. 3).

31.10.2018 року до суду надано заяву про відкладення позивачем ОСОБА_7 (т. 3 а.с. 67).

05.11.2018 року представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_12 до суду надано заяву про відкладення слухання справи (т.3 а.с. 68-69).

05.11.2018 року представником позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_13 до суду надано заяву про відкладення слухання справи, справу відкладено до 05.12.2018 року (т.3 а.с. 76-77).

04.12.2018 року представником позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_13 до суду надано заяву про відкладення слухання справи, справу відкладено до 24.01.2019 року (т.3 а.с. 81-82).

05.12.2018 року представником позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 до суду надано клопотання про зупинення провадження у цивільній справі №501/2138/17 (т.3 а.с. 197-200).

23.01.2019 року представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_14 до суду надано заяву про відкладення слухання справи (т. 3 а.с. 225-230).

24.01.2019 року представник позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 надала до суду заяву про зміну предмету позову, та надано заяву про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду в зв`язку з черговою неявкою ОСОБА_3 (т.4 а.с.1-3, 19).

24.01.2019 року представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_15 надано до суду заяву про відкладення слухання справи, справу відкладено до 26.02.2019 року (т.4 а.с. 20-26).

26.02.2019 року представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_14 надано до суду заяву про відкладення слухання справи, справу протокольно в судовому засіданні відкладено до 21.03.2019 року (т.4 а.с. 30-37, 40).

21.03.2019 року представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_14 надано до суду заяву про відкладення слухання справи, справу протокольно в судовому засіданні оголошено перерву (т.4 а.с. 50-51).

08.04.2019 року представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_14 надано до суду заяву про відкладення слухання справи, справу протокольно в судовому засіданні відкладено до 21.03.2019 року (т.4 а.с. 76-79).

08.04.2019 року представником позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 до суду надано клопотання про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви (т. 4 а.с. 82).

20.05.2019 року представником позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 до суду надано клопотання про відкладення слухання справи (т. 4 а.с. 95).

20.05.2019 року представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_14 надано до суду заяву про відкладення слухання справи, справу відкладено до 16.07.2019 року (т.4 а.с. 96-99).

02.08.2019 року представником позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 до суду надано заяву про заперечення щодо заочного розгляду справи (т.4 а.с. 123).

26.11.2019 року представником позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 до суду надано клопотання про відкладення (відкладено до 13.12.2019 року) (т.4 а.с. 204).

Від 13.12.2019 року представником позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 до суду надано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку (т.5 а.с. 2-7).

27.02.2020 року представником позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 до суду надано заяву про зменшення позовних вимог (т.5 а.с. 107-113).

27.02.2020 року представником позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_16 надано до суду заяву про відмову від позову (т.5 а.с. 114).

24.03.2020 року представником позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 до суду надано клопотання про відкладення розгляду справи через COVID19 (т.5 а.с. 123).

02.06.2020 року представником позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 до суду надано клопотання про відкладення розгляду справи через COVID19 (т.5 а.с. 190-191).

01.07.2020 року представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_17 надано до суду заяву про відкладення слухання справи, справу відкладено до 10.08.2020 року (т.5 а.с. 200-209).

27.07.2020 року позивачем ОСОБА_7 до суду надано заяву про відвід судді - неможливо розподілити через відпустки інших суддів, від 04.08.2020 року розподілено судді Тюміну Ю.О. (т.5 а.с. 214-228).

06.08.2020 року позивач ОСОБА_7 , та представник позивача ОСОБА_5 надали до суду заяви про відвід судді (т.5 а.с. 233-244).

10.08.2020 року представником позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 у судовому засіданні заявлено клопотання про повернення до підготовчого провадження, а також представником позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 заявлено клопотання про зупинення провадження по справі.

У вказаних клопотаннях судом відмовлено.

10.08.2020 року розгляд справи відбувся по суті, оголошено перерву для підготовки до судових дебатів на 06.10.2020 року (т.6 а.с. 12-16).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.10.2017 року відкрито провадження по справі (суддя Максимович Г.В.) (т.1 а.с. 25).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.10.2017 року задоволено забезпечення позову за заявою представника позивача ОСОБА_18 (суддя Максимович Г.В.) (т.1 а.с. 27).

В судовому засіданні від 31.10.2018 року протокольно залучено третіх осіб - ОСОБА_4 , ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та позов ОСОБА_7 - залишено без розгляду(не зазначено ціни позову), надано строк два дні на усунення недоліків (суддя Максимович Г.В.) (т.1 а.с. 91-92).

22.03.2018 року суддею Іллічівського міського суду Одеської області Максимович Г.В. в судовому засіданні протокольно залучено третю особу ОСОБА_3 , прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 та призначено справу до розгляду в загальному порядку (т.2 а.с. 5-7).

23.03.2018 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_18 про витребування доказів (суддя Максимович Г.В.) (т.2 а.с. 15-17).

23.03.2018 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача ОСОБА_7 про забезпечення позову шляхом арешту машиномісця (суддя Максимович Г.В.) (т.2 а.с. 18).

27.04.2018 року суддею Іллічівського міського суду Одеської області Максимович Г.В. в судовому засіданні протокольно залишено зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 без руху, через неякісну копію позову, з наданням строку на усунення недоліків у п`ять днів та відкладено підготовче судове засідання (т.2 а.с. 56-58).

13.06.2018 року суддею Іллічівського міського суду Одеської області Максимович Г.В. в судовому засіданні протокольно відкладено підготовче судове засідання до 19.07.2018 року (т.2 а.с. 190-191).

22.08.2018 року розпорядженням № 390 - призначено повторно розподіл справи (відсторонення від здійснення правосуддя судді Максимович Г.В.) (т.2 а.с. 240).

Ухвалою від 25.08.2018 року - справа прийнята до свого провадження суддею Смирновим В.В. та призначено в загальному порядку зі стадії підготовчого судового засідання на 21.09.2018 року (т.2 а.с. 242).

16.07.2019 року в судовому засідання розглянуто питання про збільшення позовних вимог, виклик свідка, витребування доказів, зупинення провадження, залишення зустрічної позовної заяви без розгляду (нарада до 17.07.2019 року) (т.4 а.с. 107-108).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17.07.2019 року клопотання про витребування доказів, виклик свідків - задоволено, в вимогах про зупинення провадження, залишення зустрічного позову без розгляду, витребування оригіналу зустрічного позову - відмовлено, справу призначено до розгляду в загальному порядку на 26.08.2019 року (т.4 а.с. 109).

26.0.2019 року справу відкладено до 13.09.2019 року (т.4 а.с. 134).

Довідкою від 13.09.2019 року у зв`язку з зайнятістю судді в кримінальному провадженні справу відкладено (т.4 а.с. 185).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16.12.2019 року в задоволення заяви про забезпечення позову - відмовлено (т.5 а.с. 59).

Довідкою від 29.01.2020 року відкладено слухання справи в зв`язку з відпусткою судді до 27.02.2020 року (т.5 а.с. 82).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2020 року в судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом про відмову від позову та закрито провадження за зустрічною позовною заявою (т.5 а.с. 118-119).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 04.06.2020 року в судовому засіданні по причині COVID19 відкладено слухання справи, сторонам запропоновано надати письмові пояснення по справі (т.5 а.с. 197).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05.08.2020 року - відмовлено у відводі судді Смирнова В.В. (т.5 а.с. 230).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 07.08.2020 року - відмовлено у відводі судді Смирнова В.В. (т.5 а.с. 249).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносини.

З 22.09.2013 року ОСОБА_19 та ОСОБА_20 зареєстрували шлюб, свідоцтвом про шлюбу серії НОМЕР_7 , актовий запис № 1744 (т.1, а.с. 9).

Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2017 рок у ОСОБА_2 належить на праві власності машипомісця № НОМЕР_2 , загальною площею, 92,9 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 ; земельна ділянка, загальною площею 0.0338 та, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 , кадастровий номер :02:011:0128; житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 114.2 кв. м., житлова площа 50 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_7 (т.1 а.с. 10-15, 156-158, 235-2390).

Відповідно до свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_8 , виданий 21.01.2014 реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області. Право власності на машиномісце було зареєстроване на ім`я позивача, ОСОБА_2 (т.2, а.с. 2-3).

Згідно договору купівлі - продажу від 23.12.2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 купили кафе за адресою: АДРЕСА_8 (т.2 а.с. 33-39).

Відповідно договору купівлі - продажу від 04.03.2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 купили земельну ділянку, загальною площею 0,1597 та, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 , кадастровий номер 001 (т.2 а.с. 138-147).

Заявою, нотаріально посвідченою ОСОБА_7 надала згоду на придбання земельної ділянки (т. 2 а.с. 148).

13.06.2018 року ОСОБА_7 подано Заяву про збільшення позовних вимог від 10.02.2018 про визнання за ОСОБА_7 та ОСОБА_2 право власності, зокрема, на відповідну частину машипомісця № НОМЕР_2 , загальною площею, 92,9 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , яке фактично складається з чотирьох місць для зберігання автотранспорту (т.2, а.с. 199-211, т. 6 а.с. 22-29).

13.06.2018 року ОСОБА_7 подано Заяву про збільшення розміру позовних вимог з вимогою, зокрема, виділити у власність та визнати за: ОСОБА_7 та ОСОБА_2 право власності на відповідну частину: земельної ділянки, загальною площею 0.0338 та, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 , кадастровий номер :02:01 1:0128; частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 114.2 кв. м., житлова площа 50 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_7 (т. 2 а.с. 199-211).

Відповідно свідоцтва про народження № 109-2014-081926 виданого штатом Флорида відділом громадської статистики від 23.05.2014 року народилась ОСОБА_21 , матір`ю записано ОСОБА_22 , батьком записано - ОСОБА_23 (т.3 а.с. 95-97).

Згідно довідки № 133 від 30.10.2017 року зазначено про проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_24 за адресою: АДРЕСА_9 (т. 3 а.с. 108).

Підставою виникнення права власності на вказаний будинок є свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.10.2013 р., серія та номер 11102297, копія Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 01.10.2013 року (т.4, а.с. 143). Право власності зареєстроване на ім`я позивача, ОСОБА_2 (т. 4 а.с. 142).

Також в матеріалах справи наявні копія Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2013 р.(т.4. а.с. 146); копія Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №71442808 від 29.07.2013р. (т.4, а.с. 147).

На підтвердження спільної сумісної власності зазначеного будинку з земельною ділянкою до суду 09.12.2019 р. надано копії нотаріальних заяв від ОСОБА_3 (від 25.10.2019 р., зареєстровано в реєстрі 1862) (т.5, а.с.71), від ОСОБА_4 (від 25.10.2019, зареєстрованої в реєстрі 1537) (т.5, а.с.72). від ОСОБА_25 (від 25.10.2019, зареєстрованої в реєстрі 1869). Зі змісту даних заяв вбачається, що зазначеним вище особам відомо, то в кіпці липня 2013 року подружжя ОСОБА_26 спільно обирали та придбали земельну ділянку з недобудованим будинком за адресою АДРЕСА_7 за спільні сімейні кошти. Вони спільно облаштували його меблями та всім необхідним для проживання (т.5, а.с. 97).

Згідно заяви представника позивача за зустрічною позовною заявою - ОСОБА_3 відмовилась від позову (т.5, а.с. 114-115).

Відповідно з Довідки розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 , виданої Святошинським РВДВС у м. Києві ЦМУЮ (м Київ) станом на 06.02.2020р. наявна заборгованість по аліментам у розмірі 18145,25 грн., станом на 06.07.2020р. заборгованість збільшилась та складає 127 387,55 грн. (т.5 а.с. 132, т.6 а.с. 21).

V. Оцінка Суду.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У ч. 2 ст. 416 ЦПК України, що має назву «Постанова суду касаційної інстанції» зазначено, що в постанові палати, об`єднаної палати, Великої палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої палати.

Тобто йдеться про врахування судами висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Так, під час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано наступне майно, яке на цей час є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та підлягає розподілу.

Належність відповідачу - ОСОБА_2 майна підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 82885098 від 20.03.2017 року (додана до первісного позову), за №92675906 від 24.07.2017. за №219621218 від 10.08.2020.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі N 6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно з правовою позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі N 6-2925цс15, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, ч.1 ст. 377 ЦК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного суду у складі колегії Суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.08.2020 р. по справі № 682/2493/16-ц, а саме: якщо державна реєстрація на об`єкт нерухомості відбулася після укладення шлюбу, то таке майно є спільною сумісною власністю.

Висновки викладені палатою Касаційного суду є обов`язковими при прийнятті рішення.

Слід звернути увагу на правовий висновок Верховного суду по цивільній справі № 199/2099/17 від 25 лютого 2019 року. Так колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила наступне:

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної час тини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Верховний суд вказав, що враховуючи те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, дійшов правильного висновку про визнання за позивачем права власності на 1/2 частини спірної земельної ділянки.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс 15.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружися, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в Постанові Великої палати Верховного суду від 21.11.2018 по справі № 372/504/17 (№ в ЄДРСР 78215412), у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс 17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.ст. 69, 70, 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. З ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син. дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"роз`яснено. що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, З ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 СК).

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Уразі коли державна реєстрація на об`єкт нерухомості відбулася після укладення шлюбу, то таке майно є спільною сумісною власністю, навіть якщо будувалося за особисті кошти одного з подружжя і були сплачені до укладення шлюбу.

Відповідний висновок міститься в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.08.2020 по справі № 682/2493/16-ц.

Ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Такі ж роз`яснення містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі 6-2333цс15 - належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_27 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку», про поділ майна подружжя є таким, що підлягає частковому задоволенню.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляє самостійні вимоги; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку», про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати з ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частки машиномісця № НОМЕР_2 , загальною площею, 92,9 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 . Загальна вартість частки складає 2 100 000 (два мільйони сто тисяч) гривень.

1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_7 , загальною площею 114,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37), Загальна вартість частки складає 2 100 000 (два мільйони сто тисяч) гривень.

1/2 частки земельної ділянки за адресою АДРЕСА_7 , кадастровий номер земельної ділянки місця розташування :02:011:0128 (реєстраційний номер 37), цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,00338 га. Загальна вартість частки складає 2 100 000 (два мільйони сто тисяч) гривень.

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) право приватної власності на:

1/2 частину машиномісця № НОМЕР_2 , загальною площею, 92,9 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 .

1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_7 , загальною площею 114,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37).

1/2 частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_7 , кадастровий номер земельної ділянки місця розташування :02:011:0128 (реєстраційний номер 1 7), цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,00338 га..

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) грошову компенсацію вартості 1/4 частини сплачених грошових коштів за Договором про купівлю-продаж земельної ділянки від 01.03.2015 та Договору про повний розрахунок між сторонами від 29.03.2016 року в розмірі 129 708 (сто двадцять дев`ять тисяч сімсот вісім) гривень 34 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_7 понесені судові витрати по справі понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 9 514,80 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять гривень 80 копійок).

Скасувати арешт, накладений ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.10.2017 року, в частині накладеного арешту на 1/2 частину кафе з офісним приміщенням, загальною площею 828 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_8 , власником якої є ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення складено та підписано 16 листопада 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_10 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_4

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області В.В. Смирнов.