Дата документу 15.10.2020 Справа № 554/5293/20
Провадження № 2/554/1707/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

15 жовтня 2020 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

Головуючого - судді Г.В.Андрієнко,

за участю секретаря- О.В.Карабаш

розглянувши в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину нерухомого майна, компенсацію частки у майні та визнання права власності на частину нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася 15.06.2020 р. до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину нерухомого майна, компенсацію частки у майні та визнання права власності на частину нерухомого майна.

Посилається на те, що ОСОБА_1 , є власником частини квартири АДРЕСА_1 , а саме: 1/2 частка квартири належить їй на підставі дублікату договору дарування від 19.01.1995 року №3-262, виданого 22.01.2004 року Другою Полтавською державною нотаріальною конторою, яка зареєстрована Колективним підприємством Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 01 березня 2004 року записано в реєстрову книгу №125 за реєстровим №16940.

1/6 частка квартири належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.1995 року після померлого чоловіка ОСОБА_4 , зареєстровано в реєстрі за №5-2718, яка зареєстрована Колективним підприємством Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 07.12.1999 року, записано в реєстрову книгу №125 за реєстровим №16940.

Згідно вищевказаних правовстановлюючих документів загальна частка позивача в квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , що виготовлений Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом 01 червня 2020 року, квартира №89 складається з наступних приміщень: коридор (1) пл. 9,1 кв.м., ванна (2) пл. 2,7 кв.м., вбиральня (3) пл. 1,4 кв.м., кухня (4) пл. 7,2 кв.м., кімната (5) пл. 17,8 кв.м., кімната (6) пл. 11,1 кв.м., лоджія пл. 2,4 кв.м.; загальна площа квартири становить 51,7 кв.м., житлова площа - 28,9 кв.м.

Відповідно до довідки від 12.06.2020 року за №4942, ОСОБА_1 має право власності на 2/3 частки (1/2 частка+1/6 частка) квартири АДРЕСА_1 на підставі дублікату договору дарування від 19.01.1995 року №3-262 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12 1995 року за №5-2718.

Згідно проведеного обстеження нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, реставрація - відсутні.

Згідно довідки від 12.06.2020 року за №4941, загальна площа по квартирі змінилась в зв`язку з оздобленням стін, уточненням лінійних розмірів, перерахунку площі застекленої лоджії, що згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 24.05.2001 року зі змінами не є самочинним.

Інша 1/3 частина квартири залишається відкритою для подання документів синами померлого чоловіка позивачки: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є відповідачами по справі та мають право по 1/6 частці кожен на вищевказану квартиру.

Відповідачі не є спільними дітьми позивачки і померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 являються синами померлого чоловіка позивачки від першого шлюбу.

Вони вже 21 рік вони не намагаються оформлювати документи на квартиру, не сплачують за комунальні платежі та не доглядають за майном, що унеможливлює для позивача розпорядитися своєю часткою в квартирі, не може отримати в письмовій формі ні згоди, ні відмови інших співвласників від переважного права перед особами на купівлю частки у квартирі, що і змусило її звернутися до суду з позовом.

Загальна площа оспорюваної квартири складає 51,7 кв.м., відповідачі, які мають по 1/6 частці квартири мають право користуватися площею 8, 6 кв. м. кожен, що значно менше від норми жилої площі встановленою законом, тобто частка кожного є незначною та може бути припиненою. 1/3 частка квартири є річчю неподільною, тому не може функціонувати як окремий об`єкт права власності.

Крім того, у правовстановлюючому документі позивача на квартиру, а точніше в реєстровому написі на свідоцтві про право на спадщину за законом від 07.12 1995 року зроблена помилка у її по-батькові «Клементіївною» замість правильного « ОСОБА_6 », тобто під час текстового набору реєстраційного напису на правовстановлюючому документі - свідоцтві про право на спадщину за законом від 07.12 1995 року була надрукована зайва буква «ї». Написання по-батькові позивача в самому свідоцтві про право на спадщину за законом та в паспорті збігається, що підтверджує правильність по-батькові « ОСОБА_7 ». Така ж помилка наявна і в дублікаті договору дарування від 19.01.1995 року №3-262, виданого 22.01.2004 року Другою Полтавською державною нотаріальною конторою та реєстраційному посвідченні, яке проводило БТІ, тому для належного володіння, користування та розпорядження своїм майном позивачу необхідно встановити факт належності їй правовстановлюючих документів, в яких були допущені помилки не з вини позивача. Згідно паспорта громадянина України та ідентифікаційного податкового номеру позивач має по-батькові « ОСОБА_6 ».

В паспорті позивача на сторінці «11» наявна відмітка про прописку від 06.05.92 року за адресою АДРЕСА_4 . Позивач реєстрована за даною адресою і до сьогодні. Тобто в період видачі свідоцтва про право на спадщину та дублікату договору була зареєстрована за цією адресою, яка також вказана в правовстановлюючих документах, тобто ні паспортний документ, ні свої особисті дані ОСОБА_1 не змінювала, що свідчить про наявність помилки не з вини позивача.

Вищевказані докази підтверджують факт належності правовстановлюючого документу позивачу та наявну помилку в написанні її по-батькові Клементіївна» замість правильного по-батькові « ОСОБА_6 ».

Прохала визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею квартири 51,7 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м.

Припинити право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 1/3 частку ( по 1/6 частці кожного ) квартири АДРЕСА_1 , загальною площею квартири 51,7 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м. та компенсувати ОСОБА_2 вартість 1/6 частини і ОСОБА_3 вартість 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 43083 гривні 50 коп. кожному за рахунок коштів внесених на депозитний рахунок суду.

Встановити факт належності правовстановлюючих документів ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), а саме: належності їй дублікату договору дарування від 19.01.1995 року №3-262, виданого їй (замість втраченого договору дарування від 19.01.1995 року ) 22.01.2004 року Другою Полтавською державною нотаріальною конторою, що зареєстровано Колективним підприємством Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 1 березня 2004 року, записано в реєстрову книгу №125 за реєстровим №16940 з часткою у власності - 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 та належності їй свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.1995 року після померлого чоловіка ОСОБА_4 , зареєстровано в реєстрі за №5-2718, що зареєстровано Колективним підприємством Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 07.12.1999 року, записано в реєстрову книгу №125 за реєстровим №16940 з розміром у власності - 1/6 частка квартири АДРЕСА_1 .

23.06.2020 р. судом відкрито провадження по справі.

29.09.2020 р. судом закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

29.09.2020 р. в якості забезпечення виконання, в подальшому рішення суду по даній справі, ухвалою суду зобов`язано ОСОБА_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , покласти на депозитний рахунок суду кошти в сумі 86167 грн. в рахунок відшкодування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вартості кожному 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 по 43083,50 грн. кожному.

Кошти на депозитний рахунок суду надійшли, що підтверджується квитанцією про внесення коштів № 40 від 01.10.2020 р. в АТ «Ощадбанк» .

Представник позивача- адвокат Кулішов В.П. надав заяву про розгляд справи без його та участі позивача. Позов підтримують в повному обсязі, прохали задовольнити.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, викликалися через оголошення на сайті. Суд про причину своєї неявки не повідомили. Відзвив на адресу суду не направили.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову посилаючись на таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 , є власником частини квартири АДРЕСА_1 , а саме: 1/2 частка квартири належить їй на підставі дублікату договору дарування від 19.01.1995 року №3-262, виданого 22.01.2004 року Другою Полтавською державною нотаріальною конторою, яка зареєстрована Колективним підприємством Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 01 березня 2004 року записано в реєстрову книгу №125 за реєстровим №16940.

1/6 частка квартири належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.1995 року після померлого чоловіка ОСОБА_4 , зареєстровано в реєстрі за №5-2718, яка зареєстрована Колективним підприємством Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 07.12.1999 року, записано в реєстрову книгу №125 за реєстровим №16940.

Згідно вищевказаних правовстановлюючих документів загальна частка позивача в квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , що виготовлений Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом 01 червня 2020 року, квартира №89 складається з наступних приміщень: коридор (1) пл. 9,1 кв.м., ванна (2) пл. 2,7 кв.м., вбиральня (3) пл. 1,4 кв.м., кухня (4) пл. 7,2 кв.м., кімната (5) пл. 17,8 кв.м., кімната (6) пл. 11,1 кв.м., лоджія пл. 2,4 кв.м.; загальна площа квартири становить 51,7 кв.м., житлова площа - 28,9 кв.м.

Відповідно до довідки від 12.06.2020 року за №4942, ОСОБА_1 має право власності на 2/3 частки (1/2 частка+1/6 частка) квартири АДРЕСА_1 на підставі дублікату договору дарування від 19.01.1995 року №3-262 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12 1995 року за №5-2718.

Згідно проведеного обстеження нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, реставрація - відсутні.

Згідно довідки від 12.06.2020 року за №4941, загальна площа по квартирі змінилась в зв`язку з оздобленням стін, уточненням лінійних розмірів, перерахунку площі застекленої лоджії, що згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 24.05.2001 року зі змінами не є самочинним.

Інша 1/3 частина квартири залишається відкритою для подання документів синами померлого чоловіка позивачки: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є відповідачами по справі та мають право по 1/6 частці кожен на вищевказану квартиру.

Відповідачі не є спільними дітьми позивачки і померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 являються синами померлого чоловіка позивачки від першого шлюбу.

Вони вже 21 рік вони не намагаються оформлювати документи на квартиру, не сплачують за комунальні платежі та не доглядають за майном, що унеможливлює для позивача розпорядитися своєю часткою в квартирі, не може отримати в письмовій формі ні згоди, ні відмови інших співвласників від переважного права перед особами на купівлю частки у квартирі, що і змусило її звернутися до суду з позовом.

Загальна площа оспорюваної квартири згідно технічного паспорту виготовленого станом на 01 червня 2020 року ПП БТІ «Інвентаризатор» на квартиру АДРЕСА_1 складає 51,7 кв.м.

Відповідачі, які мають по 1/6 частці квартири мають право користуватися площею 8, 6 кв. м. кожен, що значно менше від норми жилої площі встановленою законом, тобто частка кожного є незначною та може бути припиненою. 1/3 частка квартири є річчю неподільною, тому не може функціонувати як окремий об`єкт права власності.

Тому позивач прохала припинити право власності відповідачів на 1/ 3 частку у квартирі АДРЕСА_1 , та компенсувати їм вартість 1/ 6 частини кожному в грошовому еквіваленті.

Згідно ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Також статтею 365 ЦК України передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 16.01.2012 року по справі № 6-81кс11 (№ в ЄДРСРУ 21355285), від 15.05.2013 року по справі № 6-37цс13 (№ в ЄДРСРУ 31701323) та від 02.07.2014 року по справі № 6-68цс14 (№ в ЄДРСРУ 39783878), по справі №6-1943цс16.

Оскільки незначна частка є оціночним поняттям, тому при вирішенні даного спору, суд звертає увагу на те, що згідно ст. 47 Житлового кодексу Української РСР, норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Виходячи із загальної площі оспорюваної квартири, а саме 51,7 кв.м., відповідачі, які мають по 1/6 частці квартири мають право користуватися загальною площею 8, 6 кв. м. кожен, що значно менше від норми жилої площі встановленою законом, тобто частка кожного є незначною та може бути припиненою в розумінні ст. 365 ЦК України.

На підтвердження неподільності речі ( 1/3 частки квартири) суду надаю висновок експертного будівельно-технічного дослідження щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна за адресою- АДРЕСА_4 , від 15 червня 2020 року, складеного експертом ОСОБА_9 , згідно якого встановлено, що виділити в натурі 1/ 3 частку у квартирі АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділити в натурі немає можливості.

Оскільки 1/3 частка квартири є річчю неподільною, тому не може функціонувати як окремий об`єкт права власності.

Отже позивачем дотримані всі вимоги закону стосовно припинення права власності співвласника на частку у спільній сумісній власності.

Водночас при визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз. 3 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до яких розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.

Згідно звіту про визначення оціночної (ринкової) вартості майна від 12.06.2020 року, що є об`єктом оцінки, а саме: квартира АДРЕСА_1 , оціночна ринкова вартість 1/3 частки даної квартири становить 86167, 00 гривень.

Дану суму позивачем буде внесено на депозитний рахунок суду на виконання приписів статті 365 ЦК України. Тобто кожному із співвласників повинно бути відшкодовано компенсацію його частки в квартирі в розмірі 43083 гривні 50 коп. кожному з депозитного рахунку суду, кошти на який попередньо внесені позивачем.

ОСОБА_1 , в силу ст.362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на купівлю частки за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Позивач не може розпорядитися своєю власністю, так як не може отримати в письмовій формі ні згоди, ні відмови інших співвласників від переважного права перед особами на купівлю частки у квартирі, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Крім того, у правовстановлюючому документі позивача на квартиру, а точніше в реєстровому написі на свідоцтві про право на спадщину за законом від 07.12 1995 року зроблена помилка у її по-батькові «Клементіївною» замість правильного « ОСОБА_6 », тобто під час текстового набору реєстраційного напису на правовстановлюючому документі - свідоцтві про право на спадщину за законом від 07.12 1995 року була надрукована зайва буква «ї». Написання по-батькові позивача в самому свідоцтві про право на спадщину за законом та в паспорті збігається, що підтверджує правильність по-батькові « ОСОБА_7 ». Така ж помилка наявна і в дублікаті договору дарування від 19.01.1995 року №3-262, виданого 22.01.2004 року Другою Полтавською державною нотаріальною конторою та реєстраційному посвідченні, яке проводило БТІ, тому для належного володіння, користування та розпорядження своїм майном позивачу необхідно встановити факт належності їй правовстановлюючих документів, в яких були допущені помилки не з вини позивача. Згідно паспорта громадянина України та ідентифікаційного податкового номеру позивач має по-батькові « ОСОБА_6 ».

В паспорті позивача на сторінці «11» наявна відмітка про прописку від 06.05.92 року за адресою АДРЕСА_4 . Позивач реєстрована за даною адресою і до сьогодні. Тобто в період видачі свідоцтва про право на спадщину та дублікату договору була зареєстрована за цією адресою, яка також вказана в правовстановлюючих документах, тобто ні паспортний документ, ні свої особисті дані ОСОБА_1 не змінювала, що свідчить про наявність помилки не з вини позивача.

Вищевказані докази підтверджують факт належності правовстановлюючого документу позивачу та наявну помилку в написанні її по-батькові Клементіївна» замість правильного по-батькові « ОСОБА_6 ».

На підставі викладеного, беручи до уваги, що ОСОБА_1 дотримані всі вимоги закону стосовно припинення права власності співвласників на частку у спільній сумісній власності, вона має переважне право на купівлю частки 1/3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , та компенсувала вартість 1/ 6 частки кожному з відповідачів у грошовому еквіваленті, поклавши кошти на депозитний рахунок суду, крім того, враховуючи, що в матеріалах справи маються докази, які підтверджують факт належності дублікату договору дарування від 19.01.1995 року № 3-262, виданого їй 22.01.2004 р. замість втраченого, Другою полтавською державною нотаріальною конторою, позивачу та наявну помилку в написанні її по -батькові, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. ст.12,13,81, 263-265 , 280-289 ЦПК України, ст. 365, 392 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину нерухомого майна, компенсацію частки у майні та визнання права власності на частину нерухомого майна,-задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею квартири 51,7 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м.

Припинити право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 1/3 частку ( по 1/6 частці кожного ) квартири АДРЕСА_1 , загальною площею квартири 51,7 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м.

Стягнути в якості компенсації ОСОБА_2 вартість 1/6 частини і ОСОБА_3 вартість 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 43083 гривні 50 коп. кожному за рахунок коштів внесених на депозитний рахунок суду.

Встановити факт належності правовстановлюючих документів ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), а саме: належності їй дублікату договору дарування від 19.01.1995 року №3-262, виданого їй (замість втраченого договору дарування від 19.01.1995 року ) 22.01.2004 року Другою Полтавською державною нотаріальною конторою, що зареєстровано Колективним підприємством Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 1 березня 2004 року, записано в реєстрову книгу №125 за реєстровим №16940 з часткою у власності - 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 та належності їй свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.1995 року після померлого чоловіка ОСОБА_4 , зареєстровано в реєстрі за №5-2718, що зареєстровано Колективним підприємством Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 07.12.1999 року, записано в реєстрову книгу №125 за реєстровим №16940 з розміром у власності - 1/6 частка квартири АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - до Полтавського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заяв про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 26.10.2020 р.

Суддя Г.В.Андрієнко