Провадження №2/523/797/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мица А.С..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житлом, вселення

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи свій позов тим, що сторони перебували у шлюбі з 14.06.2006 року по 20.12.2012 року.

До шлюбу відповідачем набуто квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01.12.2005 року та зареєстровано 22.02.2006 року.

Відповідно до адресних листків вибуття. Позивач разом з Відповідачем покинули м. Мурманськ Російської Федерації 10.10.2005 р. для вибуття в АДРЕСА_1 . Задля облаштування квартири та поліпшення умов їх спільного сімейного проживання Позивач перевіз 45 найменувань речей на загальну оголошену вартість 22 500 тисяч рублів, у тому числі: кухонний гарнітур, посуд, дитяче ліжко, матрац, коври, одяг, що підтверджується описом на перевезення вантажу з оголошеною цінністю № 751-41-66.

Після прибуття до України подружжя стало проживати разом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності Відповідачу, а Позивач набув права користування цим житлом як член сім`ї власника. За згодою Відповідача Позивач зареєструвався в цій квартирі, що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті.

За час проживання однією сім`єю у Позивача та Відповідача народилося двоє дітей. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року у справі № 1527/17966/12 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Після розірвання шлюбу. відповідач виїхала до Франції на постійне місце проживання (де і проживає станом на сьогоднішній день) та залишила своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з позивачем проживати у вищезазначеній квартирі, з огляду на те, що Позивач піклується про спільних дітей та не володіє іншим нерухомим майном.

За весь час проживання у квартирі АДРЕСА_1 , Позивач, як член сім`ї власника, виконував належні йому обов`язки: оплачував рахунки за комунальні послуги, а також за свої кошти здійснив капітальний ремонт вищезазначеної квартири. Позивач вів господарство на рівні із Відповідачем та вирішував побутові проблеми, що виникають під час користування нерухомим майном. Більше того, з 2012 року по 2017 рік проживав та піклувався про дітей, займався їх вихованням та утриманням у вищезазначеній квартирі самостійно, адже Відповідач перебувала у Франції.

У 2017 році Позивач разом з дітьми знявся з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з намірами переїхати до Франції на постійне місце проживання. З Відповідачем була встановлена усна домовленість про переїзд для спільного піклування про дітей. Під час останнього візиту до України у серпні 2018 року. Відповідач змінила у спірній квартирі замки та встановила пультову охорону ТОВ "СБ КАРАБИНЕР". З того часу Позивач не має доступу до квартири, що перешкоджає його праву користування.

Враховуючи зазначене. Позивач вважає, що відсутність доступу у квартиру АДРЕСА_1 є прямим порушенням його права користування зазначеною квартирою.

Позивач в судовому засіданні підтримав позов.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, заяв та клопотань не надала.

Судом встановлено:

Право користування у позивача житловим приміщенням - квартира АДРЕСА_1 , виникло шляхом реєстрації його місця проживання за вказаною адресою 23.09.2005 року. Зазначена обставина сторонами не оспорюється.

Право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 виникло на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 01.12.2005 року.

Спору щодо виникнення права власності у відповідача на спірну квартиру - немає.

Доказів права власності позивача в минулому на зазначене майно - не надано.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 20.12.2012 року розірвано шлюб, що був зареєстрований між сторонами 14.09.2006 року.

03.04.2017 року Департамент надання адміністративних послуг ОМР зняв позивача з реєстрації місця проживання - квартира АДРЕСА_1 за заявою позивача, що ним не оспорюється.

10.01.2018 року Департамент надання адміністративних послуг ОМР зареєстрував місце проживання позивача за адресою - АДРЕСА_2 , що ним не оспорюється.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так у разі наявності перешкод у користуванні належним власнику майном, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Згідно положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд констатує, що крім тверджень у позовній заяві, позивачем не надано до суду будь-яких належних і допустимих доказів про те, що: він на даний час має право користування квартирою АДРЕСА_1 , що його було виселено із вказаної квартири поза його волі і він потребує вселення у вказану квартиру через відсутність іншого житла.

Посилання позивача на положення ст.405 ЦК України безпідставні, так як останній не є членом сімї відповідача тривалий час, що підтверджується наданими позивачем доказами.

На підставі вище вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не обгрунтованими, не доведеними та не підтверджені належними доказами, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 5,6, 10,263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житлом, вселення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в Одеський апеляційний суд через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення виготовлено 23.11.2020 року.

Суддя