КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

у с т а н о в и в:

У вересні 2019рокупозивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.12.2011року врозмірі 124 385,07 грн. та судові витрати по справі в розмірі 1921грн.00 коп.. Зазначав, що відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підписав заяву, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку http://privatbank.ua/terms/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 25.06.2019 року, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47 701,45 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 26 807,58 грн., пені за прострочене зобов`язання у розмірі 43 176,75 грн., пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. у розмірі 300,00 грн., фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн., процентної складової штрафу у розмірі 5 899,29 грн..

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.12.2011 року в розмірі74 509,03 грн.. У решті вимог відмовлено.

Ухвалою від 29.07.2020 року суд першої інстанції заяву ОСОБА_1 про перегляд указаного заочного рішення залишив без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк». Зазначає, що до заяви про перегляд заочного рішення ним подавалась виписка за рахунком, відповідно до якої за період з 07.01.2017 року по 29.03.2019 року він загалом сплатив 86 539,56 грн. кредиту, проте на зазначене суд першої інстанції уваги не звернув. Отже, судом першої інстанції не враховано виписку по картковому рахунку, яка є істотним доказом, що підтверджує факт сплати кредиту; відповідачем було сплачено кошти в розмірі 86 539,56 грн.; у разі неповідомлення позичальника про умови приєднання до кредитного договору, стягненню піддягають тільки тіло кредиту, оскільки банком не підтверджено умовами договору процентної ставки по кредиту ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, зазначивши, що відповідач сам не заперечує отримання картки та користування кредитним лімітом, а отже він приєднався до запропонованої банком пропозиції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши дану справу суд установив, що 26.12.2011 року відповідачем була підписана Заява № б/н на отримання кредиту у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

14 червня 2018 року у зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства змінено назву позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Згідно з розрахункомзаборгованості за договором № б/н від 26.12.2011 року загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 25 червня 2019 року складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47 701,45 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 26 807,58 грн., пені за прострочене зобов`язання у розмірі 43 176,75 грн., пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. у розмірі 300,00 грн., фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн., процентної складової штрафу у розмірі 5 899,29 грн..

В обґрунтування представник посилається на Умови та Правила надання банківських послуг, які долучені до матеріалів позовної заяви, щодо використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам`ятку клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

У анкеті - заяві позичальника від 26.12.2011 року процентна ставка та розмір неустойки не зазначені.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Виходячи із наявних у матеріалах справи доказів та врахувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в справі №342/180/17 від 03.07.2019 року, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 74 509,03 грн. як фактично отримані та використані позичальником кошти, але в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд уважав, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитними коштами суд зазначив, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки не підтверджують зазначених обставин.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи,дослідивши її матеріали, суд апеляційної інстанції уважає, що рішення суду не можна визнатизаконним та обґрунтованим в повному обсязі.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом, пені та штрафних санкцій, з підстав зазначених судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у частині стягнення з відповідача на користь позивача 74 509,03 грн. фактично отриманих коштів з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Звернувшись з даним позовом до суду першої інстанції та посилаючись на обставини зазначені вище, до позову АТ КБ «ПриватБанк» додав копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану ОСОБА_1 26.12.2011 року, який виявляв намір отримати платіжну картку кредитку «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 2500,00 грн., а не 300 грн. як про це зазначив позивач та суд першої інстанції, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не датовані та відповідачем не підписані, а також розрахунок заборгованості за договором в сумі №б/н від 26.12.2011, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 01.04.2015, починаючи з 26.12.2011 року та розрахунок заборгованості за договором в сумі №б/н від 26.12.2011, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 25.06.2019, починаючи з 01.06.2015 року (а.с.6-44).

Як убачається із розрахунку заборгованості за договором в сумі №б/н від 26.12.2011, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 01.04.2015, наданого позивачем, то починаючи з 14.02.2012 року та по 01.05.2013 року відповідачем здійснено погашення на загальну суму 2 112,15 грн. (а.с.6).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором в сумі №б/н від 26.12.2011, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 25.06.2019, то починаючи з 18.08.2015 року та по 30.12.2016 року відповідачем сплачено 23 015,38 грн., а з 21.01.2017 року та по 29.03.2019 року - 84805,56 грн. ( а.с.7-8).

Тобто, згідно із доданими позивачем до позову розрахунками на підтвердження позовних вимог, то починаючи з 14.02.2012 року та по 29.03.2019 року відповідачем сплачено 109 933,09 грн..

Велика Палата Верховного Суду в справі №342/180/17 від 03.07.2019 року висловила правову позицію, відповідно до якої, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічна норма міститься й у ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII (частина шоста статті 81). Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Установлено, що відповідач за Анкетою-заявою від 26.12.2011 року отримав кредитні кошти, а отже позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Так, у позові АТ КБ «ПриватБанк» зазначає про те, що заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 47 701,45 грн., а за простроченим тілом кредиту 26 807,58 грн., що разом становить 74 509,03 грн..

Стягуючи з відповідача на користь позивача 74 509,03 грн., яка визначена позивачем як заборгованість по кредиту, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, починаючи з 14.02.2012 року та по 29.03.2019 року ОСОБА_1 здійснив погашення за фактично отримані кошти в розмірі 109 933,09 грн., що є більшим за суму фактично отриманих коштів, унаслідок чого вимога банку до нього про стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів є безпідставною.

Висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №342/180/17 від 03.07.2019 року, яким керувався суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції при вирішенні даної справи, приймався судом касаційної інстанції у аналогічній справі та із подібних правовідносин, від якого Велика Палата Верховного Суду не відступала.

До заяви про перегляд заочного рішення відповідачем додавалась виписка по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 року по 05.06.2020 року, відповідно до якої за період з 07.01.2017 року по 29.03.2019 року відповідачем здійснено погашення на загальну суму 86 539,56 грн. ( а.с.77-85).

Указана виписка частково підтверджує розрахунок, доданий позивачем до позову станом на 25.06.2019.

Разом з тим, указана виписка охоплює період починаючи з 01.01.2017 року, проте як погашення відповідачем здійснювалось починаючи з 14.02.2012 року.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 74 509,03 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», стягнувши з позивача на користь відповідача, сплачений ним судовий збір у розмірі 2881,50 грн..

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.12.2011 року в розмірі 74 509,03 грн. та судового збору в розмірі 1921,00 грн. та ухвалити в означеній частині нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 74 509,03 грн. заборгованості за кредитом та судового збору в розмірі 1921,00 грн. залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2881,50 грн..

У решті рішення залишити без змін.

Стягувач: ОСОБА_1 - місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Боржник: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» - місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ - 14360570.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук