Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Дудка Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2020 року до Василівського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що в липні 2020 року позивач звернувся до банківської установи, що обслуговує його платіжну картку у зв`язку з неможливістю здійснювати по ній платежі, де його повідомили, що рахунок заблоковано на підставі постанови приватного виконавця Дорошкевич В.Л. З відповіді приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 31.07.2020 року №761560 позивач дізнався про наявність заборгованості перед ТОВ «Фінфорс» в сумі 10 916,10 грн. та отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61370302 від 24.02.2020 року, відкритого на виконання виконавчого напису №2051 від 17.02.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в сумі 10 916,10 грн. Вказаний виконавчий напис вважає таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року (у від 29.11.2001 року) не може застосовуватись до кредитного договору, який нотаріально не посвідчений. Оскільки договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, нотаріально не посвідчений, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, позивач не був обізнаний про факт укладання договору відступлення права вимоги між ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс». А отже не знав про те, що зобов`язання мало бути виконано ним на користь відповідача, а не ТОВ «СС Лоун» Крім того, позивач вважає, що сума вимог відповідача є необґрунтованою, відсутній розрахунок розміру заборгованості в сумі 10 916,10 грн. Нотаріус вчинив виконавчий напис не перевіривши

підстав виникнення спірної заборгованості. В своїх позовних вимогах позивач просить визнати виконавчий напис №2051, вчинений 17 лютого 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В., таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 11.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначена дата судового розгляду, витребувано у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. копії матеріалів, на підставі яких вчинений виконавчий напис №2051 від 17.02.2020 року.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 11.09.2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення за виконавчим провадженням ВП №61370302, яке відкрите на підставі виконавчого напису №2051 від 17.02.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Хотько С.С. не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Фінфорс» в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, проте в судові засідання не прибув, судові виклики повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за даною адресою».

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Дорошкевич В.Л. належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, проте в судове засідання не прибула, своїм правом подати відповідні письмові заперечення не скористалася.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 вересня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», правонаступником якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №40071779-1 від 26 квітня 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», та ОСОБА_1 було укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №110929-А, відповідно до якого банк надав позивачу кредит на суму 4500 гривень з терміном повернення 19.10.2017 року.

Додатковою угодою №1 від 19.10.2017 року до договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №110929-А від 24 вересня 2017 року термін повернення кредиту встановлений до 12.11.2017 року.

Виконавчим написом №2051, вчиненим 17 лютого 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. з позивача ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість за період з 26 квітня 2018 року по 31 січня 2020 року в загальній сумі 10 916,10 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 4500,00 грн., простроченої

заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 1 556,10 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями 4 860,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що приватним нотаріусом вчинення виконавчого напису здійснено на підставі ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» і п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

24 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61370302 на підставі виконавчого напису №2051, виданого 17.02.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в сумі 10 916,10 гривень.

24 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про арешт коштів боржника, а 20 березня 2020 року постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка направлена для виконання за місцем роботи позивача ТОВ «Василівський завод МК».

Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це, відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 Закону України «Про нотаріат» та гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більш як 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більш як один рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі - Порядок).

Відповідно до пп.1, 3 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису.

Згідно з пп.2.1 п.2 гл.16 розд.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до пункту 3.1 глави 16 розділу II Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 (пункт 3.2 глави 16 розділу II Порядку №296/5).

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4 глави 16 розділу II Порядку).

Пунктом 3.5 глави 16 цього ж Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №405/1015/17.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.

Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 16.05.2018 року у справі №320/8269/15-ц, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат».

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, справа №161/6092/18-ц.

Як вбачається із наданих до позову копій документів, 17 лютого 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим №2051 про стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №110929-А від 24 вересня 2017 року, який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», правонаступником якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №40071779-1 від 26 квітня 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс».При цьому, матеріали цивільної справи не містять Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами, а також відомостей яку саме суму заборгованості за кредитним договором №110929-А від 24 вересня 2017 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 , було відступлено.

Як вбачається із умов договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №110929-А від 24 вересня 2017 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_1 отримала кредит на суму 4500 грн., з кінцевим терміном повернення 19.10.2017 року. Додатковою угодою №1 від 19.10.2017 року до договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №110929-А від 24 вересня 2017 року термін повернення кредиту встановлений 12.11.2017 року.

Зі змісту виконавчого напису за реєстровим №2051 від 17 лютого 2020 року вбачається, що з боржника ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за період з 26 квітня 2018 року по 31 січня 2020 року в загальній сумі 10 916,10 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 4500,00 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 1 556,10 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями 4 860,00 грн.

Між тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що строк дії кредитного договору продовжувався після 12.11.2017 року, а заборгованість за відсотками за користування кредитом та штрафам і пеням нарахована в межах строку дії кредитного договору, в той час, як право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти

за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що з наявних у матеріалах справи документів вбачається спірність вимог кредитора, зокрема, щодо нарахування процентів та комісій за користування кредитними коштами, тому виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону та має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, у оспорюваному виконавчому написі, вказано, що підставою його здійснення є, зокрема, постанова КМУ №1172 від 29 червня 1999 року, в яку постановою КМУ №662 від 26 листопада 2014 року були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Одночасно з цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 06 травня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року (у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса), стосувався лише

нотаріально посвідчених договорів, і не міг застосовуватись до договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №110929-А від 24 вересня 2017 року, укладеного з ОСОБА_1 .

Договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Зважаючи на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав до задоволення позову та визнання виконавчого напису №2051, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича 17 лютого 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 10 916,10 грн., таким, що не підлягає виконанню.

На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено повністю, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню понесені останнім витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №2051, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича 17 лютого 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 10 916,10 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (, адреса місцезнаходження: 01042, м. Київ, Новопечерський перевулок, будинок19/3, корпус 2, офіс 9) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення

апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений і підписаний 16 листопада 2020 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова