ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м.Суми

Справа №592/16224/19

Номер провадження 22-ц/816/2171/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

стягувач ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Титора Руслана Миколайовича

на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 вересня 2020 року, постановлену у складі судді Князєва В.Б., у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст ухвали складено 15 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Толок Н.А. (далі державний виконавець Толок Н.А.).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 липня 2020 року державним виконавцем Толок Н.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62557054 по виконанню виконавчого листа Ковпаківського районного суду м. Суми № 592/16224/19 від 19.06.2020 року, у якому зазначено «виділити ОСОБА_3 в користування жилу кімнату 5 площею 10,9 кв.м; виділити ОСОБА_2 з малолітньою дочкою ОСОБА_4 , 2009 р.н., в користування жилу кімнату 6 площею 14,0 кв.м; кухню 4 площею 5,7 кв.м, ванну кімнату 3 площею 2,1 кв.м, туалет 2 площею 1,0 кв.м, коридор 1 площею 4,7 кв.м залишити в спільному користуванні».

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження № 62557054 незаконною та такою, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства України, просить визнати дії державного виконавця Толок Н.А. незаконними, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 62557054.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 вересня 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 адвокат Титор Р.М., посилаючись на незаконність ухвали суду та прийняття її з порушенням вимог чинного законодавства України, просить скасувати ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.09.2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що у виконавчому документі, який підлягає примусовому виконанню обов`язково має бути вказано заходи примусового виконання рішення по справі № 592/16224/19, але рішення по цій справі не містить заходів примусового виконання. За таких обставин, зазначає, що старший державний виконавець мав відмовити у відкритті виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу старший державний виконавець Ковпаківського відділу ДВС у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Толок Н.А. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін. Зазначає, що дії державного виконавця відповідають Закону України «Про виконавче провадження». На даний час рішення суду виконано, про що складено акт державного виконавця.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника адвокатаТитора Р.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 16 березня 2020 року, встановлено порядок користування жилою площею кв. АДРЕСА_1 . Суми наступним чином: виділити ОСОБА_1 в користування жилу кімнату 5 пл. 10,9 кв.м; виділити ОСОБА_2 з малолітньою дочкою ОСОБА_4 , 2009 р.н., в користування жилу кімнату 6 пл. 14,1 кв.м; кухню 4 пл. 5,7 кв.м, ванну кімнату 3 пл. 2,1 кв.м, туалет 2 пл. 1,0 кв.м, коридор 1 пл. 4,7 кв.м залишити в спільному користуванні (а.с. 8-9; 29-30).

14.07.2020 року старшим державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Толок Наталією Анатоліївною розглянуто заяву стягувача про примусове виконання на підставі виконавчого листа № 592/16224/19 виданого 19.06.2020 року та відкрито виконавче провадження (а.с. 5).

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання дій старшого державного виконавця Толок Н.А. незаконними, суд першої інстанції виходив з того, що судом на підставі судового рішення видано виконавчий лист, а отже винесена старшим державним виконавцем постанова про відкриття виконавчого провадження відповідає закону, прийнята в межах повноважень державного виконавця, право заявника при цьому не було порушено, а зазначені заявником у скарзі підстави не знайшли підтвердження під час розгляду скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 18 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV (далі ЦК України) передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року що ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року.

При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VII Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618-IV (далі ЦПК України).

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження», який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року (далі - Закон України «Про виконавче провадження», або Закон №1404-VIII), тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до роз`яснень пункту 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.

Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі виданого судом виконавчого листа та заяви стягувача про примусове виконання державним виконавцем відкрито виконавче провадження про встановлення порядку користування житловою площею.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Аналіз норм матеріального права дає підстави зробити висновок, що державний виконавець виконував свої обов`язки відповідно до закону та в межах своїх повноважень,а отже протиправних дій не вбачається. Крім того в скарзі ОСОБА_2 не зазначає чи було виконано ним рішення суду в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження і які саме його права порушуються оскаржуваною постановою державного виконавця. Згідно акту державного виконавця від 04 вересня 2020 року, складеного за адресою: АДРЕСА_2 , в присутності стягувача ОСОБА_1 , боржника ОСОБА_2 та понятих рішення суду немайнового характеру виконано в повному обсязі. Попереджено боржника ОСОБА_2 про кримінальну відповідальність за подальше невиконання рішення суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які давали б підстави для скасування постановленої ухвали суду. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Титора Руслана Миколайовичазалишити без задоволення.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 вересня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2020 року.

Головуючий : Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.С. Ткачук