Справа № 496/208/18
Провадження № 2/496/242/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

за участю:

секретаря - Ткаченко В.М.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - Касьяненко Ю.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до

відповідача: Державне підприємство «Одеське обласне підприємство по племені справі в тваринництві», місце знаходження: Одеська область, Овідіопольский район, смт. Авангард, вул. Ангарська, буд. 1,

вимоги позивача: про стягнення заборгованості по заробітній платі та приведення у відповідність чинному законодавству запису про звільнення,

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1. 22 січня 2018 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з з позовом в якому просить: - стягнути з Державного підприємства «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» (далі - відповідач) на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2013 року по 22 травня 2016 року у сумі 48084,91 гривень; - зобов`язати Державне підприємство «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» привести у відповідність чинному законодавству запис про її звільнення з посади охоронника по базі сільськогосподарської виставки в с. Жовтень з 22 травня 2016 року.

2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 16 жовтня 2006 року вона працювала в ДП «Одеське обласне підприємство по племені справі в тваринництві» черговою робочою, охоронником по базі сільськогосподарської виставки. Відповідно до розпорядження керівництва підприємства 15 квітня 2013 року, її було звільнено з посади за скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Керівником підприємства її не було попереджено за 2 місяці перед звільненням про скорочення штату, трудова книжка не видана в день звільнення, з наказом про звільнення її не ознайомлено, чим порушено вимоги ст.ст. 47, 49-2 КЗпП України. Відповідно до п.п. 4.1. п. 4 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці України, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. В порушення зазначених вимог керівник підприємства не проставив ані підпису, ані печатки підприємства в трудовій книжці, у зв`язку із чим позивач втратила право звернутися до служби зайнятості як безробітна особа, отримувати допомогу по безробіттю та користуватися послугами в пошуку роботи. Днем звільнення вважається останній день роботи. Як зазначалося вище керівник підприємства, 15 квітня 2013 року видав розпорядження про звільнення, але працівникам про цей факт не було повідомлено, вже на той час відповідач заборгував по виплаті заробітної плати з жовтня 2012 року. Більш того, в трудових правовідносинах з відповідачем позивач перебувала до 22 травня 2016 року. Про роботу в зазначеному підприємстві підтверджено документально, в 2014 році позивач включена до списку осіб, уповноважених надавати до органу РЕМу акти про використану електроенергію, у 2015 році заступником керівника видано наказ про призначення позивача охоронником виставкого комплексу в с. Жовтень. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати. Згідно платіжних відомостей, ця заборгованість склала 7286,97 гривень. При зверненні до відповідача за розрахунком по заборгованості по заробітній платі, нею було отримано відповідь про те, що внаслідок відсутності грошових коштів, немає можливості розрахуватися по вищезазначеній заборгованості. Так, до серпня 2013 року відповідач частково, на суму 4896,06 грн., розрахувався з нею. Сума 2390,91 грн. не виплачена і по теперішній час. Більш того, по відношенню до відповідача, протягом строку до 22 травня 2016 року вона виконувала доручені їй трудові обов`язки, а відповідач не виплатив заробітну платню. З цього питання, позивач та її колеги, зверталися до різних установ з надією захистити своє порушене право, але очікуваного результату так і не отримали. Таким чином, при звільненні позивача з посади охоронника по базі сільськогосподарської виставки в с. Жовтень, не було здійснено розрахунок по заробітній платі, що є прямим порушенням Конституції України, КЗпП України. Також, зазначені обставини, щодо відсутності коштів на здійснення розрахунку по заробітній платі, не є підставою для її невиплати, а тому дані кошти повинні бути сплачені їй в обов`язковому порядку. Крім того, оскільки з дня її звільнення відповідач не сплатив заробітну плату, відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 01 березня 2013 року по 22 травня 2016 року на загальну суму 48084,91 гривень.

3. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, надала пояснення, що зводяться до викладеного обґрунтування у позовній заяві.

4. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав зазначених у відзиві. У відзиві вказує, що позивач, як на підставу своїх вимог додала копію трудової книжки, в якої дійсно є запис щодо звільнення її згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату та відсутня печатка підприємства, та тим самим підтвердила сам факт надання трудової книжки в день звільнення. Але порушення порядку ведення трудових книжок не може бути підставою щодо визнання робітника не звільненим. Долучення до матеріалів справи копії трудової книжки та наказу № 4-К від 15 квітня 2013 року стверджує той факт, що трудова книжка та наказ були вручені позивачу своєчасно. Тому посилання на затримку в її наданні є безпідставною та зроблено з метою заплутати суд при розгляді справи. На час звільнення позивача, в.о. начальника Державного підприємства «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» був ОСОБА_3 , якого було увільнено від виконання обов`язків наказом від 16 жовтня 2010 року № 176-п. Лист Міністерства Аграрної політики та продовольства України № 37-27-11/25233 від 14 листопада 2017 року за підписом в.о. директора Департаменту з управління державною власністю М. Сатановською, підкреслює, що у 2017 році був проведений внутрішній аудит, який засвідчив окремі факти недотримання вимог законодавства та внутрішніх регламентів щодо дотримання планів та процедур, ефективності використання державних коштів і майна; діяльність відповідача заслужила негативну оцінку. Попереднім керівництвом Підприємства в порушення вимог Законів України «Про управління об`єктами державної власності» та «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» не забезпечувалося належне зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, установчих, кадрових та інших документів відповідача. Акти приймання-передачі справ документів при зміні керівництва підприємства, не складалося. В ході аудиторської перевірки було виявлено факти незадовільного стану майна підприємства і його філії та часткової відсутності майна. Таким чином, відповідач на сьогодні тільки відновлює документи, які повинні були бути на підприємстві та передані новому директору - ОСОБА_4 за актом приймання-передачі. До теперішнього часу будь-як підтвердити обставини, щоб свідчили про неможливість належним чином скріпити печаткою запис про звільнення позивачки попереднім керівництвом не представляється можливим. Щодо обставин, на які посилається позивач в своєму позові відносно документів, які вона підписувала, зазначає наступне. Згідно норм діючого законодавства України, Кодексу законів про працю України та інших нормативних актів, у разі прийняття працівника до роботи на підприємстві, на нього покладаються відповідні трудові обов`язки, відображені у посадовій інструкції. За виконання своїх обов`язків він отримує відповідну заробітну плату. У разі звільнення працівника з ним розривається трудовий договір та проводиться відповідний розрахунок. На цьому відносини між працівником та підприємством припиняються. Позивач посилається на наказ від 2015 року, виданий заступником керівника про призначення ОСОБА_2 охоронником виставочного комплексу в с. Жовтень, але копію самого наказу не додає до матеріалів справи. В наказі від 13 листопада 2015 року за підписом заступника директора ОСОБА_5 покладається обов`язок прийняти під охорону з повною матеріальною відповідальністю за об`єкт відповідних осіб. Ніякої інформації стосовно прийняття будь-кого на роботу цей наказ не містить. На даний момент розмір матеріальних збитків за цим наказом уточнюються та готуються документи до суду з вимогою стягнення понесених підприємством збитків з винуватців викрадання державного майна. Відповідно до норм діючого законодавства України, враховуючи, що укладення будь-якого трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу (ч. 3 ст. 24 КЗпП), повинен бути наказ про прийняття на роботу, підписаний керівником підприємства, як особою, якому надано право відповідно до Статуту приймати працівників до підприємства та підписувати відповідні накази. Але позивач не надав до свого позову завірений відповідним чином наказ (про прийняття на роботу) та посилання на наказ від 2015 року, як на підставу своїх вимог, є безпідставним, необґрунтованим нормами діючого законодавства України. У доданих до матеріалів справи документах є «Список лиц, уполномоченных представлять з РЭС «Акт об объемах потребленной электроэнергии» и получать платежные документы». Дійсно, в цьому документі є прізвище ОСОБА_2 , вписана невідомою особою, без підпису. Але будь-якого, документу, який би надавав повноваження ОСОБА_2 на підписання відповідних документів, не додано до нього. Це може свідчити лише про те, що позивач сама поклала на себе ці обов`язки та від імені підприємства самовільно підписувала документи, які не перевірялися керівництвом, та мала можливість вказувати надумані данні. По даному факту готуються документи та будуть передані відповідним правоохоронним органам для надання їм відповідної правової оцінки. Таким чином, посилання позивача на, ніби то, виконання своїх обов`язків, не підтверджені будь-якими відповідними до норм КЗпП України документами, наказами, дорученнями, які би свідчили про виконання позивачем трудових обов`язків після дати звільнення, надання повноважень на підписання будь-яких документів від імені Державного підприємства «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві».?

5. Крім того, від представника відповідача в матеріалах справи міститься заява про застосування строків позовної давності. У заяві вказує, що у позивача є в наявності наказ про звільнення № 4-к від 15 квітня 2013 та трудова книжка, яка була вручена їй у день звільнення, то перебіг позовної давності починається на наступний день, коли вона отримала вищевказані документи, тобто з 16 квітня 2013 року.

6. У відповіді на відзив представник позивачки вказує, що з доводами викладених у відзиві не погоджується та посилається виключно на ст.ст. 23, 44, 223 КЗпП України та Інструкцію «Про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої наказом № 58 Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

7. На адресу суду 20 квітня 2018 року від представника відповідача надійшла заява про виклик свідків, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с. 52-53)

8. У заяві від 12 червня 2018 року, представник відповідача просить витребувати з Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області інформацію стосовно застрахованої особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та сплати пенсійного збору з заробітної плати. (а.с. 69)

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

9. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2018 року, цивільну справу № 496/208/18, передано судді Біляївського районного суду Одеської області Горяєв І.М.

10. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_11 від 25 січня 2018 року вказаний цивільний позов залишено без руху, надано позивачеві строк терміном в десять днів з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків поданої позовної заяви.

11. 06 лютого 2018 року до суду від позивача надійшла заява про виконання ухвали суду щодо усунення недоліків.

12. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_11 від 09 лютого 2018 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання.

13. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_11 від 12 червня 2018 року клопотання представника відповідача - Касьяненко Ю.Я. про витребування доказів - задоволено.

14. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_11 від 23 серпня 2018 року підготовче провадження закрито та призначено до розгляду справу на 11 грудня 2018 року.

15. 30 січня 2019 року справу було передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу у зв`язку з тим, що відповідно до рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 23 січня 2019 року, суддя ОСОБА_11 відсторонений від здійснення правосуддя.

16. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 лютого 2019 року, цивільну справу № 496/208/18, передано судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П.

17. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 13 лютого 2019 року було прийнято до свого провадження цивільну справу та призначену справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

18. У судовому засіданні судом встановлено, що наказом № 142-К від 16 жовтня 2006 року позивача було прийнято на роботу до Державного підприємства «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» на посаду чергового робочою по базі на період декретної відпустки та наказом № 4-К від 15 квітня 2013 року позивача було звільнено зі займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України - за скороченням штату, що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 . (а.с. 9-10)

19. Відповідно до наказу № 4-К про припинення трудового договору (контракту) від 15 квітня 2013 року, підписаного керівником підприємства - ОСОБА_12 , позивача звільнено з Державного підприємства «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України - скорочення штату. У вказаному наказі позивач не проставила дату та підпис про його ознайомлення, але саме позивач надала суду зазначений доказ. (а.с. 11). Позивачка у судовому засіданні підтвердила, що отримала наказ та трудову книжку у своїй сторожці, але яким чином та коли саме - не пояснила.

20. У довідці за вих. № 15 від 02 грудня 2010, що видана ДП «Одеське обласне підприємство по племені справі в тваринництві» зазначено, що ОСОБА_2 працює з 16 жовтня 2006 року наказ № 142-К чергового робочою по базі ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві». (а.с. 12)

21. У характеристиці виданої відповідачем вказано, що ОСОБА_2 дійсно працює на посаді черговий охоронник з 2006 року по теперішній час в ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» та за час роботи претензій до виконання не виникало, завжди відповідальна, самокритична, відкрита та доброзичлива, повністю справляється з функціональними обов`язками. Вказана характеристика підписана в.о. начальника - ОСОБА_12 , однак дата видачі характеристики не вказано. Та у судовому засіданні не вдалося встановити в який період було надано позивачу вказану характеристику (а.с. 13)

22. Згідно документів таких як - «Список лиц, уполномоченных представлять з РЭС «Акт об объемах потребленной электроэнергии» и получать платежные документы» та «Приказ № 18 от 13 ноября 2015 года - Об устранении нарушений на выставочном комплексе предприятия в с. Жовтень» зазначено прізвище позивача, але жодного документу (наказ, довіреність від підприємства, доручення та т.п.) до вищевказаного списку не додано, хоча у зазначені дати, 11 листопада 2014 року та 13 листопада 2015 року відсутні відомості які дають підстави вважати, що ОСОБА_2 працювала на підприємстві. (а.с. 14-15)

23. З наданих позивачем платіжних відомостей про виплату заробітної плати № ВЗП-000002 за жовтень 2012 року, № ВЗП-000003 за листопад 2012 року, № ВЗП-000001 за грудень 2012 року, № ВЗП-000010 за січень 2013 року, № ВЗП-000011 за лютий 2013 року, № ВЗП-000015 за березень 2013 року, № ВЗП-000016 за квітень 2013 року, у графах «Виплату здійснив» та «Перевірив бухгалтер» не зазначено прізвища, ім`я та по-батькові посадових осіб, печатка підприємства відсутні, що дає підстави вважати вказаний документ звичайним бланком який не є платіжним документом. (а.с. 16-22)

24. На ім`я ОСОБА_13 (для повідомлення інших) від Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області було отримано лист за вих. № 15-Кол 694/4491-013 від 25 червня 2014 року. У вказаному листі повідомлено, що для поновлення порушених трудових прав необхідно звертатись із позовом до місцевого суду за місцезнаходженням підприємства або за місцем проживання особи. (а.с. 23-24)

25. На звернення ОСОБА_14 - Департамент агропромислового розвитку Одеської обласної державної адміністрації за вих. № Ко-2-6 від 18 лютого 2015 року надав відповідь у якому зазначено, що наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 09 жовтня 2013 року № 176-п - ОСОБА_3 призначено на посаду в.о. начальника Одеського обласного державного підприємства по племінній справі у тваринництві та наказом від 16 жовтня 2014 року № 176-п увільнено від виконання обов`язків. Іншим наказом від 17 жовтня 2014 року № 177-п виконання обов`язків начальника покладено на ОСОБА_15 . Після звільнення ОСОБА_3 ним не були передані новопризначеному керівнику бухгалтерські документи, що не дає можливості встановити факт наявності заборгованості по заробітній платі на підприємстві. З питання повернення документів ОСОБА_15 звернувся до правоохоронних органів. (а.с. 25)

26. На звернення депутата Біляївської районної ради ОСОБА_16 - Департамент екології та природних ресурсів за вих. № 1032/06-4/1061 від 12 березня 2016 року надав відповідь. У відповіді зазначено, що обласною державною адміністрацією не надавалась згода ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» на зміну цільового використання «Виставкового центру» та надання його в оренду або користування суб`єктам господарювання для ведення підприємницької діяльності, не пов`язаної з сільським господарством. Згідно наказу Мінагрополітики України від 23 липня 2015 року № 155-п директором підприємства призначено ОСОБА_4 (а.с. 26)

27. У листі Головного управління Держпраці в Одеській області за вих. № 15-Л-595/03-13-5120 від 13 липня 2016 року, адресованого на ім`я позивача зазначено: «Перевіркою Підприємства, яка проводилася ТДДІЗПП у квітні 2013 року за розглядом Вашого звернення та інших заявників ( ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 ), було встановлено, що Ви та інші заявники були звільненні з займаних посад 15.04.2013 р. на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (за скороченням штату). При цьому відносно Вас та інших заявників були порушені вимоги законодавства про працю, зокрема ч. 1 ст. 115 КЗпП України щодо строків виплати заробітної плати не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів; ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України щодо виплати у день звільнення належних до виплати сум та видачі трудових книжок. Зокрема в порушення вимог ст. 47 КЗпП України, у день звільнення Вам та іншим заявникам не були видані трудові книжки та не виплачені належні до виплати суми (заробітна плата з жовтня 2012 року по квітень 2013 року, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку)». (а.с. 27-29).

28. З Листа Міністерства Аграрної політики та продовольства України за вих. № 37-27-11/25233 від 14 листопада 2017 року, підписаного в.о. директора Департаменту з управління державною власністю М. Сатановською вбачається, що у 2017 році був проведений внутрішній аудит, який засвідчив окремі факти недотримання вимог законодавства та внутрішніх регламентів щодо дотримання планів та процедур, ефективності використання державних коштів і майна. Попереднім керівництвом підприємства в порушення вимог Законів України «Про управління об`єктами державної власності» та «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» не забезпечувалося належне зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, установчих, кадрових та інших документів відповідача. Акти приймання-передачі справ документів при зміні керівництва підприємства не складалося. В ході аудиторської перевірки було виявлено факти незадовільного стану майна підприємства і його філії та часткової відсутності майна. (а.с. 30-32)

29. З наданого позивачем розрахунку заборгованості по заробітній платі за період з 01 березня 2013 року по 22 травня 2016 року складеного станом на 22 січня 2018 року вбачається, що ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» заборгувало позивачу заробітну плату у сумі 48084,91 гривень. (а.с. 5). Але на підставі, яких даних було вирахувано вказаний розмір заборгованості, позивачем не зазначено.

30. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він працює на ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» з липня місяця 2015 року на посаді заступника директора та директором був ОСОБА_4 . У його обов`язки згідно посадової інструкції входило: контроль за діяльністю філій та вирішення фінансових питань підприємства у тому числі контроль за головним бухгалтером. Виставковий комплекс не вважається їхній філією, так як його на балансі підприємства немає. Контроль за вказаним комплексом був, саме щодо його цільового використання. В оренду його не здавали, його можливо було здати лише через Фонд державного майна, який у свою чергу надавав фізичним чи юридичним особам. На даний час підприємством надає послуги по утриманню тварин, тобто тварини знаходяться на утримані фізичних осіб та взагалі їх профільна діяльність це штучне запліднення та надання допоміжних послуг у тваринництві. А тому вони не надають територію під машини, лісо-пилки так як це не їх профільна діяльність. Договір оренди є 3-х стороннім, тобто підприємство погоджує, а Фонд державного майна підписує його. З вказаної оренди підприємство отримує прибуток від її вартості - 30 %, а 70 % отримує Фонд, але оренди там ніколи не було. У його обов`язки, як заступника директора не входило з`ясовувати що за люди були на території підприємства. У зв`язку з тим, що попередній директор ОСОБА_15 не передав їм документи, печатку, бухгалтерський облік, вони почали робити інвентаризацію самостійно з початку. Приїхавши на вказане підприємство вони побачили там позивачку ( ОСОБА_2 ) та її родичів, чоловіка. Ніяких підтверджуючих документів, що особи працюють не надавалось, лише чоловік позивачки надавав посвідчення в якому було зазначено, що він є начальником виставкового комплексу, та згодом виявилось що це посвідчення датоване 2008 роком, тобто воно є недійсним. Зі слів ОСОБА_2 та інших їм стало відомо, що вони на цій території працюють та охороняють її, та враховуючи той факт, що вони не надали жодного документу на підтвердження своїх слів, вони їм повірили. ОСОБА_2 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 підписувались в наказі, який є в матеріалах справи. Однак потім почали з`ясовувати правду та виявилось, що вказані особи вже не працюють на цьому підприємстві та вони є звільненні. Для перевірки вказаної інформації вони звернулись до Пенсійного фонду м. Чорноморськ, так як особи зареєстровані у Овідіопольському районі та їм було надано відповідь у якій вказані факти підтвердились, що ці особи були звільнені з квітня 2013 року та їм не нараховувалась заробітна плата. Між підприємство та особами ніяких робочих стосунків не було, їм не нараховувалась заробітна плата та вони не підписували трудову інструкцію про посадові обов`язки, тобто з кожним працівником необхідно було підписати інструкцію. На той час знаходились невідомі особи та там проводились роботи, стояла пило-рама і власник вказаного майна запевнив їх в тому, що він особисто дає гроші ОСОБА_13 за те, що він знаходиться на цій території, тобто люди використовували державну власність в особистих цілях та вони заробляли на цьому гроші. Крім того на цій території стояла власна техніка, 2 вантажні автомобілі (фури). Після того як вони дізнались, що вказані особи є звільненими їх попросили вивести особисті речі, якими вони користувались та звільнити державну територію, однак вони почали чинити опір та приїхав депутат, родичі і почали сваритися. Наказ від 13 листопада 2015 року був виданий на підставі наказу Міністерства аграрної політики. Вказаний наказ був виданий на підставі довіри, так як особи проживали там фактично, знаходилась їх техніка, майно, однак він на той час не знав, що особи вже були звільнені. Наказ був виданий з метою збереження державного майна та він був переконаний зі слів осіб, що вони є працівниками підприємства.

V. Оцінка Суду.

31. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

32. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

33. Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості заробітної плати за період з 01.03.2013 року по 22.05.2016 року, суд приходить до наступних висновків.

34. Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

35. При цьому, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

36. Поряд з цим, відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У зв`язку з неможливістю встановлення у судовому засіданні дати видачі трудової книжки або відповідного наказу позивачці, суд вважає, що строк звернення до суду, не пропущений.

37. Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

38. Згідно ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

39. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст.115 КЗпП України).

40. Згідно ст. 24 Закону України "Про оплату праці", виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

41. Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком.

42. Суд приходить до висновку, що передбачених законом підстав для стягнення заявленої позивачем суми заборгованості по заробітній платі судом не встановлено, оскільки позивачем не доведено факту перебування у трудових відносинах з відповідачем у період з 15.04.2013 рік по 22.05.2016 рік., що є підставою для виплати заробітної плати, а докази неотримання заробітної плати у період з 01.03.2013 р. по 15.04.2013 р. або відомості щодо затримки виплати заробітної плати позивачці у вказаний період - не було надані. А тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у повному обсязі.

43. Вирішуючи позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача внести запис до трудової книжки позивача про звільнення ОСОБА_20 з посади охоронника по базі сільськогосподарської виставки в с. Жовтень з 22.05.2016 р., суд приходить до наступних висновків.

44. Згідно з вимогами ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

45.Як передбачено п.1.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

46. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що до трудових книжок вносяться записи про роботу тих працівників, з якими підприємство, установа, організація чи фізична особа-підприємець перебуває у трудових правовідносинах.

47. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

48. З огляду на те, що факту перебування позивача із відповідачем у трудових відносинах у період з 15.04.2013 року по 22.05.2016 року, судом не встановлено, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача внести відомості про звільнення ОСОБА_20 з посади охоронника по базі сільськогосподарської виставки в с. Жовтень з 22.05.2016 р. - задоволенню не підлягають.

49. Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення.

50. В свою чергу, відповідачем було порушено порядок, заповнення трудової книжки позивачки при звільненні 15.04.2013 р. - запис не завірено печаткою підприємства, що було визнано представником відповідача у судовому засіданні, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

51. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., від оплати якого позивачку при подачі позову було звільнено законом, слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі та керуючись ст.ст. 21, 24, 231 КзпП України, ст.ст. 3, 4, 12, 81, 82, 134, 137, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_2 до Державного підприємства «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» про стягнення заборгованості по заробітній платі та приведення у відповідність чинному законодавству запису про звільнення- задовольнити частково.

2. Зобов`язати державне підприємство «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» привести у відповідність чинному законодавству у трудовій книжці серії НОМЕР_1 виданої ОСОБА_2 03 жовтня 1988 року, запис № 14 від 15.04.2013 р.

3. В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

4. Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повний текст рішення буде складено 06 листопада 2020 року.

Суддя О.П. Галич