Провадження №2/523/4808/20
У Х В А Л А

"17" листопада 2020 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду міста Одеси Мурманова І.М., розглянувши матеріли цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (місце знаходження: м. Одеса, вул. 1-а Сортувальна, буд. 36Г) про скасування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про скасування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві власності належить Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 . Маючи намір здійснити відчуження квартири, позивачу стало відомо про наявність арешту на нерухоме майно, який було накладено постановами Першого Суворовського ВДВС в 2010 та 2011 роках. Також, позивач зазначає, що зняти арешт окрім, як в судовому порядку можливості не має, оскільки виконавчі провадження знищені а виконавчі документи повернуті стягувачу. На підставі викладеного просить скасувати обтяження накладені постановою АН № 352041 від 05.02.2010 року, постановою АН № 342688 від 25.10.2010 року та постановою В-4, ВП 27073626 від 09.09.2011 року.

Після надходження та реєстрації зазначеного позову, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ознайомившись із матеріалами позову, суддя дійшов наступних висновків.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду з даним позовом про скасування арештів позивач виходив з того, що арешти були накладені державним виконавцем під час примусового виконання виконавчих листів 1-56/09 виданих Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 , судових витрат у розмірі: 137, 70 грн., та витрат на проведення експертизи у розмірі: 70 грн. 58 коп.

Виконавчий лист у ВП № 27073626 постановою від 10.11.2011 було повернуто до суду на підставі п.2.ч.1.ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції що діяла на час його виконання. Виконавчий лист у ВП № 16861006 постановою від 22.01.2010 року повернуто стягувачу на підставі ст.21,23, 26 п.4 ЗУ «Про виконавче провадження», що діяла на той час.

Як вбачається з матеріалів позову, виконавчі листи були видані в рамках виконання вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 28.10.2010 року. Обґрунтування позовної заяви фактично зводиться до неправомірності дії державного виконавця під час накладання арешту.

Безумовно, гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних та приватних виконавців визначено як Законом України «Про виконавче провадження», так і відповідними положеннями процесуальних кодексів, які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

Основним елементом, який впливає на визначення підсудності справи з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, є виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження (виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; судові накази; виконавчі написи нотаріусів; посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладення штрафу; рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Як було роз`яснено в пункті 5 Постанови Пленуму ВССУ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв`язку із цим боржник не може пред`являти позов в порядку цивільного судочинства, оскільки законом для нього встановлений інший порядок вирішення цього питання.

У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК (в редакції 2003р.).

У Кодексі адміністративного судочинства України закріплено норми статті 287, відповідно до яких учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, адміністративному суду підсудні справи з приводу оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця під час виконання рішень не тільки адміністративного суду, але й виконавчих документів, виданих іншими органами та посадовими особами.

З огляду на те, що позивачем оскаржується дії державного виконавця в межах виконавчого провадження ВП № 27073626 та ВП № 16861006 з примусового виконання вироку суду в рамках кримінального провадження та позивач є учасником зазначених виконавчих проваджень, суд приходить висновку, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а такі дії державного виконавця можуть бути оскаржені шляхом подання відповідного адміністративного позову в порядку адміністративного судочинства.

Згідно пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на викладене суддя дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід відмовити у відкритті провадження у справі за його позовними вимогами про зняття арешту.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.2 ст.186 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про скасування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право на звернення до суду за захистом свого порушеного права в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 17 листопада 2020р.

Суддя