Справа № 584/391/20
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

заочне

20 листопада 2020 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді - Булиги Н.О.

за участі секретаря - Романченко С. С.

в режимі відеоконференції - позивача ОСОБА_1 та адвоката Латишевої В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду м. Бобровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить стягнути з відповідачки грошові кошти в розмірі 11000 гривень та витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка 21.12.2018 року позичила у нього грошові кошти в сумі 11 000 гривень у борг на строк до 15.02.2019. Факт передачі коштів відповідачці позивачем підтверджується її власноручно написаною та підписаною розпискою від 21.12.2018 року. Відповідачка зобов`язалася повернути кошти у повному обсязі до 15 лютого. Проте, взяті на себе зобов`язання не виконала та борг добровільно не повернула. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з вимогою повернути йому борг, але відповідачка спочатку просила його трохи почекати, запевняла що от-от віддасть позичені кошти, посилалась на тимчасові фінансові труднощі, які у неї раптово виникли, але пройшов вже значний час, а взяті у позивача у позику кошти відповідачка так і не повернула. На його законні вимоги про повернення позики відповідачка не реагує, уникає зустрічей з позивачем, на телефонні дзвінки не відповідає, тому за захистом своїх законних прав позивач вимушений звернутись з позовом до суду.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач та його адвокат Латишева В. О. позовні вимоги повністю підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Ухвалою від 23.09.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та прийнято рішення про розгляд справи з повідомленням сторін. Відповідачці було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про судове засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов не надала та не спростувала факту неповернення коштів позивачеві. Тому, оскільки відповідачка відзиву на позов не подала, про час та місце розгляду справи повідомлена, проте в судове засідання не з`явилася, суд доходить висновку про можливість проведення судового засідання без її участі та ухвалення заочного рішення в порядку передбаченому статтями 280, 281 ЦПК України.

З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, заслухавши учасників судового засідання, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2018 року відповідачка ОСОБА_2 взяла в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 11000 гривень та зобов`язалася їх повернути до 15 лютого, що підтверджується оригіналом розписки від 21.12.2018 (а.с. 6).

ОСОБА_2 належним чином умови договору позики не виконала, кошти в обумовлений строк не повернула, у зв`язку з чим ОСОБА_1 письмово звертався до неї з вимогою про повернення йому позичених коштів в сумі 11 тисяч гривень, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.7-8).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 статті 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову надано не було.

У постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц ВС вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми.

При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.

Досліджуючи боргові розписки чи договори, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки.

Отже, у даному випадку відповідачка, надаючи позивачеві розписку, тобто борговий документ, що видається боржником кредитору після передання грошової суми, зобов`язалася повернути грошові кошти у розмірі 11000 грн, отримані нею в борг, у строк до 15.02.2019. Таким чином, зазначена розписка відображає зміст умов договору позики. Зазначена в розписці дата її надання - 15.02.2019 року, відповідно посвідчує факт передання грошової суми.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають із зобов`язань за договором позики, недопустимості односторонньої відмови від виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане.

Враховуючи, вищевикладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за розпискою від 21.12.2018 у розмірі 11000 гривень.

У відповідності зі ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст.137 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні висновки викладено в постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду копію договору про надання правової допомоги від 02.03.2020, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правової допомоги, розрахунок вартості правової допомоги, наданої стороні адвокатом та квитанцію від 23.03.2020 про сплату 1000 гривень на підставі договору (а.с.9-13).

Тому, зважаючи на викладене, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 гривень.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю 1 та 2 груп.

За таких обставин позивач у даній справі звільнений від сплати судового збору, оскільки згідно довідки серії 12 ААБ №386787 від 17.03.2020 року він є інвалідом 2 групи, що відповідно до ст.141 ЦПК України є підставою для стягнення із відповідача в дохід держави судового збору за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 840,80 грн.

Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.11, 13, 202, 509, 526, 530, 545, 1046, 1047,1049, ст. ст.12, 13, 81, 133, 137, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 274, 275, 279, 280-282, 352 ЦПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 21.12.2018 у розмірі 11000 (одинадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , фактично проживає с.Стрільники Путивльський район Сумська область, індекс 41532.

Заочне рішення суду може бути переглянуте Бобровицьким районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Булига Н. О