Справа №331/2350/19
Провадження №2/333/1502/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу

за позовною заявою: АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50

до відповідача: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 989,15 грн., -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 ) заборгованості за кредитом в сумі 17 989,15 грн., яка утворилась за договором від 20.07.2010 р. б/н. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що відповідач за вказаним вище договором отримав кредит в сумі 25 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 16.04.2019 року, за останнім утворилась заборгованість у сумі 17 989,15 грн., яка складається з 653,39 грн. заборгованості по кредиту, 15 802,94 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 200 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 832,82 грн. штраф (процентна складова). На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити.

Відповідач в судові засідання жодного разу не з`явився, направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених вимог заперечує в повному обсязі, вказує, що кредитний договір з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не укладав. Так, пояснює, що анкета-заява, на яку посилається позивач, не містить відомостей про оформлення кредиту в розмірі та на умовах, зазначених Банком у позовній заяві, стосується наміру оформити кредитний ліміт по платіжній картці, без зазначення якої саме картки, без зазначення кредитного ліміту. Також, Умови та правила, на які посилається Банк, не підписувались відповідачем. Враховуючи викладене, просить суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 20.07.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, за умовами якого Банк відкрив Позичальнику картрахунок та встановив кредитний ліміт на суму 10 000 грн.

Також, зміст наведеної вище Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку свідчить, що Позичальник ознайомлений та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку. Позичальник погодився, що ця заява разом із пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Крім того, вбачається, що 09.08.2010 р. ОСОБА_1 підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна Gold», якою визначено розмір відсотків за користування кредитними коштами, а саме: в пільговий період нарахування відсотків здійснюється в розмірі 0,01% річних до 30 днів за кожною тратою та базову відсоткову ставку в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік), що становить 2,5% із строком внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

З матеріалів справи слідує, що 20.07.2010 р., на виконання підписаної вище Анкети-заяви, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрито ОСОБА_1 картковий рахунок за № НОМЕР_1 , із встановленням кредитного ліміту в сумі 10 000 грн. та терміном дії картки до липня 2014 року.

Також, з довідки банку, складеної на підставі виписки про рух коштів по картрахунку відповідача, судом встановлено, що кредитний ліміт, який первісно був встановлений в сумі 10 000 грн. змінювався наступним чином: з 04.04.2011 р. 13 000 грн., 23.05.2011 р. 16 000 грн., з 20.06.2011 р. - 19 000 грн., з 20.07.2011 р. 22 000 грн., з 19.08.2011 р. -25 000 грн., з 29.12.2014 р. 23 160 грн., з 08.01.2015 р. 21 860 грн.

Крім того, з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слідує, що крім картки за № НОМЕР_1 зі строком дії до 07/14, позичальник 23.07.2014 р. отримав картку за № НОМЕР_2 зі строком дії до 07/18.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що договірні відносини з кредитування розпочались між сторонами 20.07.2010р., тобто з дати підписання сторонами Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та мали продовжуватись до липня 2018 р. (включно), тобто дати дії останньої отриманої відповідачем перевипущеної картки.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом з виписки про рух коштів по картрахунку відповідача, яка є первинним бухгалтерським документом, ОСОБА_1 активно користувався кредитним лімітом за допомогою наведених вище карток, зокрема, поповнював рахунки через термінали обслуговування, здійснював переказ коштів іншим особам через Додаток 24 та розраховувався за покупку товарів.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що відповідач прийняті зобов`язання з повернення суми кредитного ліміту, встановленого на картковий рахунок та відсотків за користування кредитом належним чином не виконав, чим порушив умови договору.

Так, за розрахунком АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 653,39 грн. по тілу кредиту та 15 802,94 грн. заборгованість з відсотків за користування кредитом за період з 26.08.2010 р. по 16.04.2019 р.

Факт наявності наведеної вище заборгованості по тілу кредиту, яка виникла на підставі підписаною між сторонами Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 20.07.2010 р. та відкритого картрахунку підтверджується наявними в матеріалах цієї справи доказами й не спростований відповідачем.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 653,39 грн. заборгованості по тілу кредиту є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими доданими документами, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Наведена вище правова позиція узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, та враховується судом при розгляді цієї справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 10 937,64 грн. відсотків за користування кредитом за період з 26.08.2010 р. по 31.07.2018 р., тобто в межах погодженого сторонами строку кредитування. У задоволенні іншої частини вимог щодо стягнення заборгованості з відсотків за користування кредитом судом відмовляється через безпідставність.

Також, розглянувши вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 200 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 832,82 грн. штрафу (процентна складова), суд виходить з наступного.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки.

Згідно з ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч.1). Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги про стягнення 200 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 832,82 грн. штрафу (процентна складова), позивач посилається на п.п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.12.6.1., 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, до яких, як вказує позивач, приєднався ОСОБА_1 , підписавши 20.07.2010 р. Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Так, пунктом 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, що додані до матеріалів цієї справи та, на які посилається позивач, визначено, що Позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг, при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені банківському сайті.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні строків платежу по кожному з грошових зобов`язань більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Дослідивши додані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг, судом встановлено, що останні не містять жодних підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву від 20.07.2010 р., а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо розміру заявлених до стягнення пені, комісії та штрафів за прострочення виконання основного зобов`язання.

Крім того, суд виходить з того, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також, суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20 липня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (30 травня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг щодо сплати у заявленому до стягнення розмірі комісії та неустойки (пені та штрафів) за порушення виконання основного зобов`язання, суд дійшов висновку, що надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що містяться в матеріалах даної справи, які не визнаються відповідачем та не містять його особистого підпису, не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 20 липня 2010 року шляхом підписання Анкети-заяви.

Наведена вище правова позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, та враховується судом при розгляді цієї справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату пені, комісії та штрафу за прострочення виконання основного зобов`язання в Умовах та правилах надання банківських послуг в ПриватБанку, що містяться в матеріалах даної справи.

Також, судом враховано наявність посилання в підписаній відповідачем 09.08.2010 р. довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна Gold» про сплату пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Разом з тим, із доданої в матеріалів справи копії довідці не можливо визначити, який саме розмір та порядок нарахування пені встановлений сторонами та, як наслідок, перевірити законність та обґрунтованість нарахованої позивачем до стягнення з відповідача пені у цій справі.

У зв`язку з чим, судом відмовляється у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 200 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 832,82 грн. штрафу (процентна складова).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1 237,76 грн. покладається судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 258, 259, 265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, на р/р НОМЕР_4 , МФО 305299) 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 39 коп. заборгованість по кредиту, 10 937 (десять тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн. 64 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 1 237 (одну тисячу двісті тридцять сім) грн. 76 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Повне рішення складено 13.11.2020 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова