Справа 556/2085/19
Номер провадження 2/556/71/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2020 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Іванків О.В.,

секретаря судового засідання Кньовець Н.П.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Невідомського О.А.,

представника відповідача адвоката Кругліцької В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Володимирець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину вчиненого під впливом насильства, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду до ОСОБА_2 з даною позовною заявою, в якій просить визнати недійсним правочин, а саме договір позики підтверджений розпискою від 02.07.2018 року, як такий, що вчинений всупереч волі позивача під впливом психологічного насильства.

Вказаний позов надійшов до суду 18.11.2019 року. Ухвалою Володимирецького районного суду від 20.11.2019 року в справі відкрито провадження та позов прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.

03.02.2020 року представником позивача подано заяву про відвід головуючого судді Поровського В.А.

06.02.2020 року в задоволенні заяви про відвід судді відмовлено.

27.02.2020 року справу передано для розгляду під головуванням судді Іванків О.В.

16.03.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду в іншій справі.

12.08.2020 року провадження у справі поновлено.

25.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з мотивів викладених в позові, будучи допитаним під присягою за правилами допиту свідків пояснив, що після розлучення з дружиною в них почали виникати конфлікти з приводу побачень з малолітнім сином ОСОБА_3 . Колишня дружина часто виїжджала за кордон, залишаючи сина в сім`ї своєї матері, яка перешкоджала побаченням позивача з сином. Кожен раз прохання побачитись з сином перетворювались у сварку в тому числі в присутності малолітньої дитини. Влітку 2018 року позивач домовився з колишньою дружиною, що візьме ОСОБА_3 до себе для спільного відпочинку. 02.07.2018 року, приїхавши у ОСОБА_4 , ОСОБА_5 виявив що син знову знаходиться у бабусі, колишня дружина відсутня. Родичі дружини в категоричній грубій формі відмовили відати ОСОБА_3 батькові, незважаючи на бажання хлопця та попередню домовленість з матір`ю. Сварка відбувалась в присутності ОСОБА_3 , який нервувався та плакав. При цьому сестра колишньої дружини - відповідач ОСОБА_2 - повідомила, що вони можуть дати ОСОБА_3 на 10 днів, однак для «страховки», що батько поверне дитину, ОСОБА_1 необхідно написати розписку, що він нібито взяв гроші в борг у ОСОБА_2 . Перебуваючи у стресовій ситуації, з метою припинити сварку та заспокоїти сина, ОСОБА_1 погодився, після чого вони звернулися до приватного нотаріуса Гузоватої Н.В. для посвідчення розписки. Разом з тим, нотаріус відмовилась посвідчувати розписку, коли уточнила, що кошти фактично передаватись не будуть. Після цього сторони зайшли в кабінет адвоката Яременко В.В., який на прохання ОСОБА_2 , продиктував текст розписки, який після підписання її ОСОБА_1 , завірив власним підписом. Будь-які кошти від ОСОБА_2 ОСОБА_1 не отримував і не мав наміру отримати. Сума «боргу» була вказана в розписці довільно. Лише після передачі розписки ОСОБА_2 , ОСОБА_1 дозволили забрати сина на 10 днів для спільного відпочинку. Однак після повернення дитини, відповідач розписку, всупереч домовленостям, не повернула. Враховуючи викладене відповідач вважає даний договір таким, що укладено під впливом психологічного насильства та просив визнати його недійсним.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову, пояснила, що доводи позивача є надуманими і не підтверджуються доказами. Дійсність договору позики між сторонами, який підтверджується розпискою від 02.07.2018 року підтверджена рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20.02.2020 року, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 25.06.2020 року. Просила відмовити у задоволені позову.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази у справі у тому числі показання свідків та письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.07.2018 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 розписку про отримання від неї в борг 2600 доларів США, які зобов`язувався повернути до 01.07.2019 року.

За позовом ОСОБА_2 рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20.02.2020 року з ОСОБА_1 стягнено кошти за договором позики, посвідченим вказаною вище розпискою. Це рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 25.06.2020 року.

Разом з тим, всупереч твердженням представника відповідача, питання дійсності даного правочину не було предметом судового розгляду Кузнецовського міського суду.

Як вбачається зі ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 231 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

За змістом вказаної норми та судової практики, зокрема відповідно до п.21 Постанови Пленуму ВС України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК ( 435-15 )), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

В судовому засіданні позивач належними та допустимими доказами довів факт вчинення відносно нього психологічного насильства у вигляді шантажу та погроз заборонити спілкування з малолітнім сином.

Ця обставина, крім власних пояснень позивача, підтверджується також показаннями свідків та письмовими доказами.

Зокрема свідок ОСОБА_6 пояснив, що влітку 2018 року він разом з ОСОБА_1 приїхав до смт Володимирець щоб забрати сина ОСОБА_1 в місто Вараш. На подвір`ї будинку де знаходився хлопчик між ОСОБА_1 та родиною його колишньої дружини виникла сварка. Бабуся хлопчика відмовлялась давати його батькові, кричала, обзивала ОСОБА_1 . Це відбувалось в присутності ОСОБА_3 , який налякався і плакав. Сестра колишньої дружини ОСОБА_1 запропонувала йому написати розписку про отримання грошей набито в борг, щоби гарантувати повернення хлопця батьком. Будь-яких грошей ОСОБА_1 від цієї жінки не отримував, однак розписку написав щоб забрати дитину.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що влітку 2018 року до нього зателефонувала знайома ОСОБА_2 , яка повідомила, що їй необхідна юридична консультація. Через деякий час ОСОБА_7 прийшов до свого офісу, де його очікувала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . На прохання ОСОБА_2 , ОСОБА_7 продиктував текст розписки, яку ОСОБА_1 власноруч написав та підписав. При цьому будь-яких грошей в присутності ОСОБА_7 , сторони один одному не передавали, цього питання в присутності свідка не обговорювали.

Про наявність конфлікту між ОСОБА_1 та родиною його колишньої дружини з приводу побачень з малолітнім сином, свідчить також висновок оцінки потреб особи, яка перебуває в складних життєвих обставинах, складений спеціалістами Вараського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що під час написання розписки 02.07.2018 року про отримання грошей у борг від ОСОБА_2 , ОСОБА_1 перебував під психологічним тиском, таким чином його волевиявлення не було вільним, що є підставою для визнання даного правочину недійсним.

З приводу судових витрат судом встановлено наступне.

У відповідності до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір позики грошових коштів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підтверджений розпискою від 02.07.2018 року, як правочин, вчинений особою внаслідок застосування до неї психологічного тиску.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені ним та документально підтверджені судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Повний текст рішення буде проголошено 16 листопада 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У відповідності до п.15.5) розділу Х111 Прикінцеві положення, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до пп.3) р.12 Закону України №540 - 1Х від 30.03.2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: О.Іванків

Повний текст рішення проголошено 16 листопада 2020 року о 17 годин 40 хвилин.

Сторони

Позивач - ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2