Справа № 303/13/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Бисаги Т.Ю., Кожух О.А.

з участю секретаря: Волощук В.І.

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2020 року у складі судді Гутій О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» про захист прав споживачів шляхом відновлення електропостачання,-

встановив :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» про захист прав споживачів шляхом відновлення електропостачання.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , забудовником якого була його мати ОСОБА_3 . При цьому відповідний гараж протягом всього періоду його експлуатації було забезпечено електроенергією та його колишній власник ОСОБА_3 проводила оплату електроенергії на рахунки АКП Мукачівського ЛК, що підтверджується копією квитанції про оплату. Після розпаду АКП Мукачівський ЛК відповідне електропостачання без належних причин було відключено. Після набуття права власності на відповідний гараж позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення електропостачання відповідного гаража. Однак відповідачем було відмовлено у поновленні електропостачання гаража, намагаючись укласти із ним договір про приєднання до електромереж будівельного майданчика гаража за відповідною адресою, що передбачає оплату значних коштів з боку позивача.

Враховуючи вищенаведене, просив зобов`язати ПАТ «Закарпаттяобленерго» укласти з ОСОБА_1 договір про постачання електричної енергії споживачу за адресою: АДРЕСА_1 та за власний рахунок поновити електропостачання гаража за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2020 року у задоволенні заявленного позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити шляхом задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача за власний рахунок поновити електропостачання гаража, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує на те, що підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги щодо укладення договору про постачання електричної енергії споживачу за адресою: АДРЕСА_1 є те, що відповідача позбавлено ліцензії на право розподілу електричної енергії, а тому у відповідній частині рішення не оскаржується. В той же час, суд відмовив у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача за власний рахунок поновити електропостачання гаража, тобто відновити приєднання його до мережі відповідача. Суд не врахував п. 11.3.17 КСР та безпідставно не взяв до уваги той факт, що відповідний гараж протягом всього періоду його експлуатації було забезпечено електроенергією та його колишній власник ОСОБА_3 проводила сплату електроенергії на рахунки АКП «Мукачівського ЛК», що підтверджується копією квитанції про оплату. Однак, після розпаду АКП «Мукачівського ЛК» відповідне електропостачання без належних на те підстав було відключено.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення Чинадіївської сільської ради Мукачівського району від 30 серпня 2016 року № 73 «Про присвоєння номеру» вирішено присвоїти гаражу ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 ( а.с. 3).

З довідки Чинадіївської сільської ради Мукачівського району від 19.11.2019 року, вбачається, що згідно нотаріально посвідчених заяв № 172, 173, ОСОБА_4 мешканка АДРЕСА_1 дійсно у 1987 році побудувала гараж в АДРЕСА_2 . ( а.с. 4).

Відповідно до витягу про реєстрацію права на нерухоме майно від 17.08.2017 року земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 ( а.с. 19).

З копії розрахункової книжки вбачається, що ОСОБА_4 17.04.1996 року сплачено на рахунок АПК Мукачівського ЛК кошти за споживання електроенергії ( а.с. 6).

10.05.2018 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про приєднання електроустановки певної потужності об`єкта будівельний майданчик гаража АДРЕСА_1 до системи розподілу відповідача. За результатами розгляду даної заяви були підготовлені вихідні дані та висновок від 14.05.2018 р. по типу приєднання, як нестандартний, з чим погодився позивач,що підтверджено його підписом. Після цього відповідачем був підготовлений та наданий позивачу проект договору про приєднання до електричних мереж від 18.05.2018 року за №18918261 з технічними умовами приєднання, яке не є стандартним, однак позивач не підписав його (а.с.51-57).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідний гараж протягом всього періоду його експлуатації було забезпечено електроенергією та його колишній власник ОСОБА_3 проводила оплату електроенергії на рахунки АКП Мукачівського ЛК, що підтверджується копією квитанції про оплату.

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано суду жодних документів та доказів, які б підтверджували, що між сторонами були договірні відносини та, що гараж був приєднаний до мереж відповідача.

Згідно з довідкою Мукачівського РЕМ ПрАТ «Закарпаттяобленерго» від 28.02.2020 року за № 527-26/510, між ОСОБА_1 або будь якою іншою особою та Мукачівським РЕМ ПрАТ «Закарпаттяобленерго» по об`єкту «гараж», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 договірні відносини з приводу постачання електричної енергії не було врегульовано та на сьоднішній день відсутні. Особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 чи іншої особи по зазначеному об`єкту не відкривався, а гараж ніколи не був приєднаний та підключений до мереж ПрАТ «Закарпаттяобленерго» (а.с.46).

З довідки ПрАТ «Закарпаттяобленерго» від 28.02.2020 року за № 154-25/1437 вбачається, що АПК Мукачівський ЛК, щодо оплати на рахунки якого за спожиту електроенергію посилається позивач, ніколи не був юридичним споживачем ПрАТ «Закарпаттяобленерго», через загальний прилад обліку якого могла постачатись (розподілятись) та обліковуватись електрична енергія до об`єкту «гараж», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та який належить ОСОБА_1 (а.с.47).

Наявність оплати спожитої електричної енергії у 1996 році на користь АПК Мукачівський ЛК не може підтверджувати посилання позивача щодо приєднання до мереж відповідача та існування договірних відносин між сторонами.

Окрім того, згідно Додатку до постанови НКРЕКП від 08.11.2018 року за №1395 «Про видачу ПАТ «Укрзалізниця» ліцензія з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими(локальними) електричними мережами) і постачання електричної енергії за регульованим тарифом», ПАТ «Укрзалізниця» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, у тому числі в смт. Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області. Тобто, на території Закарпатської області діють два оператори систем розподілу: ПрАТ «Закарпаттяобленерго» та АТ «Укрзалізниця».

Необґрунтованими є посилання апелянта про недотримання відповідачем і не врахування судом п. 11.3.17 Кодексу систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП 14.03.2018 №310, згідно з яким, якщо в результаті реконструкції або технічного переоснащення приєднаних до системи розподілу електроустановок Користувача та/або зміни форми власності або власника об`єкта Користувача є необхідність внесення змін до персоніфікованих даних Користувача або укладання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з новим власником, Користувач повинен самостійно повідомити ОСР про внесення змін до персоніфікованих даних або звернутися до ОСР з відповідною заявою на укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, оскільки даним пунктом врегульовано дії Користувача в разі реконструкції чи технічного переоснащення електроустановки або зміни власника об`єкту, якщо ця електроустановка/об`єкт приєднані до системи розподілу. Однак, матеріалами справи не доведено, що гараж, що знаходиться за вищевказаною адресою, був приєднаний до мереж (системи розподілу) відповідача.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач подав заяву про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 5000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне зауважити на ступне.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

З матеріалів справи вбачається, що, «Професійне адвокатське об`єднанням «Консенсус», якому позивач перерахував 5 000грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підготував лише письмовий відзив на апеляційну скаргу та заяву про розподіл судових витрат.

Колегія суддів вважає, що сума гонорару в суді апеляційної інстанції в розмірі в розмірі 5000 грн. є не співмірною із складністю справи та наданими ПАО «Консенсус» послугами, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому підлягає зменшенню до 500грн.

В цій частині заявлені витрати підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» 500(п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: