Справа № 180/1373/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13 листопада 2020 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули О.С.
при секретарі - Котовій Н.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
09 вересня 2020 року, Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» звернулося до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 14 листопада 2018 року ПАТ „ПРОСТО-страхування" та ОСОБА_2 уклали Поліс № АМ/674913 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Chevrolet AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 . ( забезпечений транспортний засіб).
Відповідно до постанови Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2019 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 .
За результатами розгляду наданих документів, 22 квітня 2020 року співробітниками АТ «ПРОСТО-страхування» було складено Страховий акт, №142519 відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 4 813,87 грн., який сплачено ОСОБА_3 , відповідно до платіжного доручення № 7247 від 23 квітня 2020 року. Таким чином фактичні витрати АТ «Просто-страхування, пов`язані з цим страховим випадком складають 4 813,87 гривень.
Відповідно до підпункту. 38.1.1 пункту 38.1 ст 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» : страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вживав алкоголь, наркотики чи лікарські препарати виготовлені на їх основі ( крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівникам).
Відповідно до постанови Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2019 року: « ОСОБА_1 14 липня 2019 року о 16.05 годині по вул. Київській,152 в м. Марганець, керуючи автомобілем «Шевроле Авео» днз. НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП, яке мало місце по вулиці Киїівській,158 в м. Марганці о 16 год. 00 хв. 14.07.2019 року зник з місця ДТП, своїми діями змусив працівників поліції приймати заходи щодо розшуку транспортного засобу та встановлення учасника ДТП про, що працівниками поліції було складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою страхового випадку в розмірі 4813,87 грн., а також судові витрати у зв`язку зі зверненням із позовом до суду, судовий збір 2 102 гривні та витрати на оплату правової допомоги у розмірі 5000 гривень.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ППК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою від 29 вересня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Представник позивача адвокат Синюк С.Л. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 у судові засідання неодноразово не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, заяв чи клопотань від нього не надходило.
За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 22.09.2020 р. ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з цим відповідача, крім викликів за вказаною адресою, було викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Оголошення про виклик відповідача опубліковані: 29.09.2020 року та 27.10.2020 року.
Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідач у встановлений судом строк на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ч.1ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За вимогами ст.ст.263ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства Укр При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Підстави та умови відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст.ст.22,23 та Главою 82 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що також підтверджується матеріалами справи, що 14 листопада 2018 року Приватне акціонерне товариство „ПРОСТО-страхування" та ОСОБА_2 уклали Поліс № АМ/674913 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу „Chevrolet AVEO", реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а.с. 5).

14 липня 2019 року в місті Марганець на вулиці Київській сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 (власник транспортного засобу ОСОБА_3 ), яким керував ОСОБА_4 та забезпечений транспортний засіб «Chevrolet AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Згідно постанови Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2019 року дана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 .

16 грудня 2019 року до АТ «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку звернувся ОСОБА_4 . Внаслідок вищезазначеної дорожнього-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а його власнику заподіяно матеріальних збитків (а.с. 6-7).

Відповідно до висновку-калькуляції № 142519 від 28 лютого 2020 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 5 813,87 гривень. ( а.с. 19-20).

За результатами розгляду наданих документів, 22 квітня 2020 року співробітниками АТ «ПРОСТО-страхування» було складено Страховий акт №142519, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 4813,87 грн. ( а.с. 22 ).

Із платіжного доручення № 7247 від 23 квітня 2020 року вбачається, що АТ «Просто-страхування» перерахувало ОСОБА_3 4813,87 гривень. страхового відшкодування за ремонт автомобіля "ВАЗ 21093"( а.с.23 )

Відповідно до підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» : страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Відповідно до постанови Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2019 року « ОСОБА_1 14 липня 2019 року о 16.05 годині по вул. Київській,158 в м. Марганець, керуючи автомобілем «Шевроле Авео» днз. НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП, яке мало місце по вулиці Київській, 158 в м. Марганці о 16 год. 00 хв. 14.07.2019 року, зник з місця ДТП, своїми діями змусив працівників поліції приймати заходи щодо розшуку транспортного засобу та встановлення учасника ДТП про, що працівниками поліції було складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 122-4 КУпАП (а.с.9-11).

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також Правила дорожнього руху України.

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 , в частині відшкодування шкоди, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані із оплатою професійної правової допомоги у розмірі 5000,00 гривень, які складаються з: консультації замовника щодо порядку та строків надання правової допомоги - 1000,00 гривень, підготовчі дії -2 000 грн.; підготовка та подання позовної заяви до суду - 2000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 02.01.2020 року; актом виконаних робіт від 31 липня 2020 року, платіжним дорученням № 10838 від 02.07.2020 року.

Однак, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв`язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі.

Правова допомога в цивільному судочинстві включає в себе юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору, участь у переговорах, підготовка проектів юридичних документів (заяв, пояснень, клопотань, скарг), представництво в суді та інші фактичні та юридичні дії, яка вчиняє особа, яка надає правову допомогу.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу.

До складу витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні правові висновки були зроблені у постанові Верховного Суду №826/1216/16 від 27 червня 2018 року.

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката позивачем надано договір про надання правової допомоги № 1 від 02 січня 2020 року ( а.с. 30-33; ордер Серії КС № 791442 від 01.07.2020 рок ( а.с.25); копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю Серія КС № 6423/10 ( а.с. 27); копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адвокатське бюро "Синюк та партнери" ( ас.с.28-29), копію реєстра справ від 01.07.2020 року ( а.с. 34); акт виконаних робіт від 31 липня 2020 року ( а.с. 35), платіжне доручення №10838 від 02 липня 2020 на суму 69000,00 грн. ( а.с. 36), детальний опис робіт ( нааданих послуг) виконаних для надання правової допомоги від 31 липня 2020 року на суму 5 000,00 гривень ( а.с. 37) .

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить із того, що позивачем не надано суду документів, які свідчать про оплату адвокату гонорару, пов`язаного із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, оскільки платіжне доручення на суму 69000,00 грн., не є належним та допустимим доказом такої оплати, крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката, в порушення ч.4 ст. 137 ЦПК України перевищує ціну позову, тоді як він має бути співмірним із ціною позову.

Отже відсутні підстави для стягнення витрат на користь позивача за договором про надання правової допомоги.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

На підставі ст.141 ЦПК України враховуючи, що позовні вимоги позивача, в частині стягнення шкоди, задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 979, 1166, 1187, 1188,1191,1192,1194 ЦК України, ст.ст. 2,3,4,6,9,10,12,13,76,81,141,247,258,263-265,274-277, 280-283,289,354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" , IBAN UA212 місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Герцена, 10 затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 4 813 ( чотири тисячі вісімсот тринадцять) гривень 87 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" , IBAN UA212 місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Герцена, 10 витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 102 ( дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття

апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О. С. Янжула