Справа № 369/6786/20 Головуючий в суді І інстанції Пінкевич Н.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сліпченка О.І.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Комунальне підприємство «Агенція адміністративних послуг» державний реєстратор Скрипник Софія Олегівна, про визнання дій неправомірними та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року представник АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати неправомірним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України № 1440/5 від 15 квітня 2020 року про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та поновити записи про право власності.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки позов не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Не погодившись із цією ухвалою, представник АТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що у даній справі позовні вимоги спрямовані на захист порушеного права власності позивача на спірні приміщення внаслідок реєстрації цього нерухомого майна за фізичною особою, тому, на його думку, цей спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що даний позов поданий юридичною особою АТ «Альфа-Банк» та пов`язаний із правомірністю дій відповідача Міністерства юстиції України, і направлений на захист майнових прав юридичної особи, через що подана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до юрисдикції господарського суду та підлягає розгляду в порядку, визначеному ГПК України, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив визнати неправомірним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України № 1440/5 від 15.04.2020 року, поновити запис про право власності від 15.07.2019 № 32477401, який було внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47870677 від 19.07.2019 року і № 32476672 від 15.07.2019 року, який було внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.07.2019 року № 47869749.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також і вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 807/137/18 зазначено, що з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 04 квітня 2018 року у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10 квітня 2018 року у справі № 808/8972/15, від 16 травня 2018 року у справі № 826/4460/17, від 23 травня 2018 року у справі № 815/4618/16, від 05 червня 2018 року у справі № 04/20728/14, від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16, від 13 червня 2018 року у справах № 820/2675/17 та 803/1125/17 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов'язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином вказаних положень Закону та висновків Верховного Суду до уваги не взяв та не врахував, що у даній справі позивач АТ «Альфа-Банк» ставить вимоги про скасування наказу Міністерства юстиції України про скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності банку на іпотечне майно, яке було у власності фізичної особи та поновлення запису про право власності банку на це майно, і результат розгляду такого позову може вплинути на майнові права фізичних осіб, позаяк Міністерство юстиції України видало наказ про скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності на іпотечне майно за банком саме за скаргою фізичної особи ОСОБА_1 , при цьому ОСОБА_1 як позичальник та ОСОБА_2 як іпотекодавець всупереч вимогам закону не були залучені до участі у справі в якості відповідачів, тому, на думку колегії, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі ст. 379 ЦПК України як така, що постановлена з недотриманням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2020 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: