Справа № 459/1786/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/1724/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:41
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Симець В.І.,

Жарського І.Р. представника АТ КБ «ПриватБанк»,

ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк (в подальшому „Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову посилалося на те, що відповідно до укладеного договору від 27 січня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 2 700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому сторони передбачили право банку у будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Умов укладеного договору відповідач належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка станом на 30 квітня 2016 року становить: 26 976,02 грн, яка складається з: 2 737,75 грн. - за кредитом; 19 327,51 грн - по процентам за користування кредитом; 3 150,00 грн - пеня та комісія; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1 260,76 грн - штраф (процентна складова).

Таким чином, банк просив позов задовольнити та стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати (том 1, а.с. 4-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 27 січня 2011 року у сумі 23 825,26 грн, яка складається з наступного: 2 737,75 грн - заборгованість за кредитом; 19 327,51 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1 260,76 грн - штраф (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено факт укладення між сторонами договору про надання кредитного ліміту на платіжну картку, користування відповідачем кредитними коштами, розмір заборгованості відповідає умовам договору та позов подано до суду в межах позовної давності; відмовляючи в частині стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором не відповідає вимогам закону; оскільки позивач не надав розрахунку пені та наданий розрахунок заборгованості містить загальну суму комісії та пені, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені слід відмовити, стягнувши штраф передбачений Умовами; відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення комісії, суд виходив з того, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо) (том 1, а.с. 134-137).

Дане рішення оскаржив представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що Банк на підтвердження того, що між сторонами укладено кредитний договір самого кредитного договору не надав, а надав заявку про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Звертає увагу на те, що заявки на отримання кредитної картки та підтвердження її отримання матеріали справи не містять, а у підписаній відповідачем заявці у розділі «Прошу надати мені перераховані нижче послуги» міститься відмітка (галочка) в графі «ідентифікація з паспортом».

Вважає, що Банком не надано доказів того, на який період надавався кредит та під які відсотки.

Вказує, що кредитної картки відповідач не отримував і у нього є лише пенсійна картка.

Крім того, зазначає, що Банк пропустив строк позовної давності.

Вважає, що Банк не надав належних доказів наявності заборгованості у відповідача, оскільки вважає, що розрахунок такої заборгованості не є таким доказом без виписки по кредитному рахунку, первинних бухгалтерських документів не надано.

Посилається на те, що суд не надав оцінки тому, що Банк вказував кредитний ліміт у розмірі 2 700,00 грн, однак у позові зазначив тіло кредиту у розмірі 2 737,35 грн. без обґрунтування при цьому такої різниці (том 1, а.с. 143-149).

Справа судами розглядалася неодноразово.

Постановою Верховного Суду від 13 травня 2020 року було скасовано постанову Львівського апеляційного суду від 08 липня 2019 року (якою оскаржуване рішення суду першої інстанції було залишено без змін) і справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 2, а.с. 86-90).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача (Банку), перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 27 січня 2011 року відповідач ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (том 1, а.с. 9).

У матеріалах справи міститься також Довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем 08 жовтня 2011 року (том 1, а.с. 10).

Звертаючись до суду з позовом Банк посилався на те, що між ним та відповідачем 27 січня 2011 року укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Таким чином, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, відсотками, пеню, комісію та штрафи, та як на підставу своїх позовних вимог про погашення кредиту, позивач посилався на розрахунок заборгованості, заяву позичальника, довідку про умови кредитування і витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка універсальна» 30 днів пільгового періоду (далі - Довідка про умови кредитування), яка підписана відповідачем 08 жовтня 2011 року, базова процентна ставка дорівнює 3 % на місяць (тобто - 36 % на рік), порядок погашення заборгованості - щомісячний платіж в розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн, строк щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням більше ніж на 30 днів становить 500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та комісії.

Оскільки Довідка підписана відповідачем, то договір банківського кредиту є узгодженим сторонами на умовах, викладених у Довідці.

На стадії повторного апеляційного розгляду справи Банк (враховуючи зауваження, викладені Верховним Судом у постанові від 13 травня 2020 року; том 2, а.с. 86-90) 12.11.2020 року подав до суду апеляційної інстанції Письмові пояснення, у яких фактично змінив свої позовні вимоги в сторону їх зменшення та вважає, що до стягнення з відповідача на користь Банку підлягає:

-за тілом кредиту 2 737 грн. 75 коп.;

-за відсотками 4 967 грн. 48 коп.;

-штраф 500 грн.;

-штраф (5 %0 385 грн. 26 коп.,

-а разом 8 590 грн. 49 коп. (том 2, а.с. 139-140).

Верховний Суд, скасовуючи своєю постановою від 13 травня 2020 року постанову Львівського апеляційного суду від 08 липня 2019 року та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, звертає увагу на те, що у позовній заяві Банк посилається на те, що кредитний ліміт на карту становить 2 700 грн. 00 коп., проте просить стягнути заборгованість по тілу кредиту 2 737 75 грн.

В ході нового апеляційного розгляду справи Банком були поданими пояснення щодо вищенаведеного, згідно яких «у боржника виник Овердраф, як це передбачено п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг», оскільки боржник (відповідач) допустив «переліміт кредитних коштів», а тому заборгованість по тілу кредиту і складає 2 737 грн. 75 коп. (том 2, а.с. 100).

До позовної заяви долучені витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані (том 1, а.с. 11-34; далі - Умови і правила), а тому такі не можуть братися до уваги.

Крім цього, за змістом вищезгаданого п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг обов`язок «слідкувати за видатками (грошових) засобів в межах платіжного ліміту з метою недопущення виникнення Овердрафта» покладено на клієнта Банку (боржника-відповідача !!!), що (виходячи з правової природи кредитного договору, згідно якого кількість грошових коштів, які надаються в кредит, є істотною умовою такого договору) аж ніяк не може бути визнано справедливою умовою.

За вищенаведених обставин не може прийматися до уваги посилання Банку на те, що «у боржника виник Овердраф», оскільки саме він допустив «переліміт кредитних коштів», а тому заборгованість по тілу кредиту і складає 2 737 грн. 75 коп., а відтак ця позовна вимога до задоволення підлягає частково: у розмірі кредитного ліміту на платіжну картку, а саме - 2 700 грн.

У письмових поясненнях, поданих до суду першої інстанції, відповідач зазначав, що оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для нарахування відсотків за кредитним договором (том 1, а.с. 175-178).

Як вже зазначалося вище, в ході нового апеляційного розгляду справи Банк погодився з вищенаведеною позицією відповідача та зменшив позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом до 4 967 грн. 78 коп.: тобто у розмірі, який виник на час припинення дії договору, а саме - 28 лютого 2015 року (строк дії кредитної картки).

Твердження та докази Банку стосовно того, що строк дії кредитної картки закінчився саме 28 лютого 2015 року, відповідачем належними та допустимими доказами (наприклад пред`явленням суду самої кредитної картки) не спростовано.

Даний позов до суду Банком було подано 13 червня 2016 року в межах трьохрічного строку від дня припинення дії кредитного договору (28 лютого 2015 року).

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги з посиланням на сплив позовної давності до уваги прийматися не можуть.

Як вже зазначалося вище, Довідкою про умови кредитування (яка підписана відповідачем 08 жовтня 2011 року) встановлено штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням більше ніж на 30 днів: у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом (том 1, а.с. 10).

Безспірним є факт порушення відповідачем строків платежів за кредитним договором.

Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача 500 грн. штрафу підлягає до задоволення.

Так само, як підлягає до задоволення і позовна вимоги про стягнення штрафу у розмірі 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом у розмірі 383 грн. 39 коп.:

5 % від 7 667 грн. 78 коп. (4 967, 78 + 2 700).

Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

В матеріалах справи відсутній документ, який би підтверджував сплату позивачем судового збору за подачу позовної заяви.

За подачу позовної заяви Банком сплачено 1 378 грн. судового збору (том 1, а.с. 2).

За подачу касаційної скарги відповідачем сплачено 2 756 грн. судового збору (том 2, а.с. 47).

Судом апеляційної інстанції задоволено 31,7 % позовних вимог Банку (стягнуто з відповідача 8 551 грн. 17 коп. з 26 976 грн. 02 коп. заявлених позовних вимог).

Відтак, з відповідача підлягає до стягнення на користь Банку 436 грн. 83 коп. (31,7 % від 1 378 грн. сплаченого судового збору).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , частково задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 січня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_2 частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (код , р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) 2 700 грн. заборгованості за тілом кредиту, отриманого ОСОБА_2 на підставі кредитного договору від 27 січня 2011 року, укладеного у вигляді Анкети-заяви, підписаної згаданими сторонами, 4 967 грн. 78 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом; 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 383 грн. 39 коп. штрафу (процентна складова), а всього 8 551 (вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 17 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) 436 (чотириста тридцять шість) грн. 65 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 20 листопада 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.