ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5237/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Лужецької О.Р.

при секретарі Григораш Н.М.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , кожному на праві власності належить по 1/2 частині квартири. Крім співвласників в квартирі зареєстровані син позивача ОСОБА_5 , малолітня донька позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітня донька відповідача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що з 2012 р. відповідач не сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги, які надаються за вказаною адресою, у зв`язку із чим дані послуги оплачує позивач, а відповідач відмовляється відшкодовувати понесені нею витрати по оплаті цих послуг, хоча є співвласником квартири. Вказує, що з листопада 2016 р. по листопад 2019 нею було сплачено платежів: за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 15 423 грн. 60 коп.; за вивезення побутових відходів 2 262 грн. 90 коп., за постачання газу 5 371 грн. 27 коп., за централізоване опалення 25 812 грн. 61 коп., у зв`язку із чим просить суд стягнути з відповідача на свою користь 22 129 грн. 42 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.01.2020 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено провести розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

17.02.2020 р. відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що за ініціативою позивача угода про надання комунальних послуг укладалася лише з позивачем та обслуговуючими організаціями. Зазначив, що проживає разом із сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із чим між ним та позивачем було досягнуто домовленості про те, що в замін на оплату комунальних послуг та опалення він надає позивачу у тимчасове користування окрему кімнату в квартирі. Однак, неодноразово, при звернені позивача надавав їй грошові кошти в сумі необхідній для сплати комунальних послуг.

28.05.2020 р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову.

Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , кожному на праві власності належить по 1/2 частині квартири. (а.с.5-8)

Як вбачається із відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», місце проживання ОСОБА_4 зареєстровано за адресою: квартира АДРЕСА_1 . (а.с.69)

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2019 р., визначено порядок користування квартирою, виділивши у користування ОСОБА_4 ізольовану кімнату площею 19.0 кв.м (за планом 3) в квартирі АДРЕСА_1 .

Виділено у користування ОСОБА_3 ізольовану кімнату площею 12.9 кв.м (за планом 4) та кімнату площею 12.6 кв.м (з балконом 1,0 кв.м) (за планом 7) в квартирі АДРЕСА_1 .

Залишено у спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 приміщення: кухню 10,6 кв. м (з лоджією 2,0 кв.м), коридор 18,1 кв. м, ванну кімнату 2,7 кв. м, вбиральню 1,2 кв. м, в квартирі АДРЕСА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг (а.с.10-57) та розрахунків позивача, у період з листопада 2016 р. по листопад 2019 р. позивачем було сплачено платежів в загальній сумі 48 870 грн. 38 коп., з яких: 15 423 грн. 60 коп. - за утримання будинку та прибудинкової території; 2 262 грн. 90 коп. - за вивезення побутових відходів; 5 371 грн. 27 коп. - за постачання газу; 25 812 грн. 61 коп. - за централізоване опалення.

Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Разом з тим, стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Враховуючи викладене та з огляду на положення статті 541 ЦК України суд дійшов висновку, що зобов`язання з оплати витрат за житлово-комунальні послуги, наданих за адресою спільної квартири сторін є солідарними.

Відповідно до частини 1 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Тобто, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці.

Крім того, ст. 10 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а ст. 66 ЖК України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири.

Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Так, ст. 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а ст. 68 ЖК України на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"(в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13)

Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг.

Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином судом встановлено, що позивач виконав солідарний обов`язок щодо оплати наданих житлово-комунальних послуг в загальній сумі 48 870 грн. 38 коп.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не сплачував за надані житлово-комунальні послуги та не компенсував понесені позивачем витрати на їх оплату, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком наданим позивачем, правильність якого перевірена судом за ОСОБА_4 утворилась заборгованість, яка складає 22 129 грн. 42 коп. (сума відповідно до належної частки в майні).

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначив, що він проживає за іншою адресою. Однак суд критично ставиться до таких тверджень відповідача, оскільки він як співвласник зобов`язаний брати участь в утриманні майна відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності.

Крім того, в даній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача, а рішенням суду виділено у його користування ізольовану кімнату в даній квартирі, при цьому відповідач не надав доказів звернення до ЖЕД або ОСББ із заявами про свою тимчасову відсутність за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Твердження відповідача про наявність домовленостей з позивачем щодо оплати комунальних послуг та надання відповідачем коштів позивачу для оплати таких послуг, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, належних доказів спростування суми боргу, надання позивачу коштів на оплату житлово-комунальних послуг та відсутності обов`язку, сплачувати за надані житлово-комунальні послуги, відповідачем не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач належними та допустимими доказами (ст. ст. 77, 78 ЦПК України) довела, ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відповідач, заперечуючи щодо задоволення позову, не надав жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин викладених у позові, суд, перевіривши розрахунки позивача, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення грошові кошти в сумі 22 129 грн. 42 коп., в рахунок оплати житлово-комунальних послуг.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_2 ) витрати по оплаті комунальних послуг в розмірі 22 129 гривень 42 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок та 1000 гривень витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Р. Лужецька