Справа № 766/5246/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

при секретарі Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідно до кредитного договору №б/н від 06.01.2012 року ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 1800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 28.02.2018 року заборгованість за кредитним договором становить 94171,20 гривень. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.05.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25.02.2019 року позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.01.2012 року в сумі 90199,33 гривень, що складається із наступного: 1478,13 гривень - заборгованість за кредитом; 82282,54 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1478,13 гривень - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 4460,53 гривень - штраф (процентна складова). Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1725,17 гривень, в решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.02.2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та прийнято заяву про перегляд заочного рішення до розгляду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.04.2020 року заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення за цивільною справою №766/5246/18 за позовом ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач надав до суду відзив, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що позов обґрунтований тим, що він порушив умови кредитного договору, який складається з анкети-заяви, витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягу з Умов та правил надання банківських послуг та розрахунку заборгованості за кредитним договором. З заявленими вимогами не згоден, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволенню. Зазначив, що 06.01.2012 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Проте, у розділі визначення бажаного кредитного ліміту по платіжній картці кредитка «Універсальна»/GOLD розмір кредитного ліміту не визначено, номер виданої кредитної картки, термін її дії та з якими саме затвердженими Умовами і правилами, тарифами відповідач ознайомлений та надав згоду, у анкеті-заяві не зазначено. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, відповідачем не підписані, не містять дати їх прийняття чи затвердження, а також відсутня інформація, з якого по який час діяли положення Умов у тому варіанті, який було долучено до позову, а також, що ці умови стосуються саме тих, про які йдеться мова у анкеті-заяві. Отже, самими умовами обслуговування клієнтів, які виявили бажання отримати кредитну картку відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, передбачено визначення з клієнтом виду кредитної картки, підписання з ним Пам`ятки клієнта/довідки про умови кредитування і заяви, де повинен зазначатися вид кредитної картки, узгодженої з клієнтом. Зазначена анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку таких ознак не містить. Та крім того, пам`ятка клієнта, яка є відривною частиною анкети-заяви та залишається у клієнта, відповідачу не вручалася. В якості доказу укладання кредитного договору з ПАТ КБ «Приватбанк», позивач посилається на анкету-заяву з підписом відповідача, проте інших належних та допустимих доказів про отримання ним кредитної картки матеріали справи не містять. У свою чергу, зазначена анкета-заява не містить виду, номеру, ліміту кредиту та періоду його погашення. Позивачем не підтверджено, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов відповідач розумів та ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема і щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача є неналежним доказом у справі, оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Отже, позивачем не надано переконливих доказів укладення сторонами узгодженого письмового кредитного договору, в основу доведеності існування між сторонами кредитних відносин покладено доводи, які ґрунтуються на припущеннях. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення кредитної заборгованості, у тому числі сум тіла кредиту, відсотків за його користування, пені та штрафних санкцій - відсутні. Також, просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у відповіді на відзив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №б/н від 06.01.2012 року ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 1800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Так, згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 28.02.2018 року заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.01.2008 року становить 94171,20 гривень, що складається із наступного:

- 1478,13 гривень - заборгованість за кредитом;

- 82282,54 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 5450,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією;

- 500,00 гривень - штраф (фіксована частина);

- 4460,53 гривень - штраф (процентна складова).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 30 листопада 2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06.01.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (29.03.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

У анкеті-заяві від 06.01.2012 року процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив.

Також суд враховує, що укладений між сторонами кредитний договір від 06.01.2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, встановивши, що відповідач отримав кредит у розмірі 1800 грн., яким скористався і який не був погашений, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1478,13 грн.

Вимоги банку в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії, і штрафів, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки анкета-заява, підписана відповідачем не містить умов кредитування, Умови та правила, надані банком не підписані відповідачем, а тому не можуть бути належним доказом умов кредитування щодо сплати платежів за користування кредитними коштами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1478,13 грн.

Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

З урахуванням викладеного, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в частині 1478,13 гривень, що складає 1,57% від заявленої позивачем суми заборгованості, що становить 94171,20 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає, стягненню судовий збір у сумі 27,66 гривень, що відповідає 1,57% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду - 1762,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 81, 89, 141, 247, 258-259, 263, 265, 268, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 207, 625, 633, 634, 1054, 1055 ЦК України, суд

вирішив:

Позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.01.2012 року в сумі 1478,13 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 27,66 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Майдан