Номер провадження 22-ц/804/1350/20
Донецький апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 року

м. Бахмут

Справа № 234/15610/18

Провадження № 22-ц/804/1350/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Біляєвої О. М. (суддя-доповідач), Папоян В. В., Тимченко О. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - Стуліков Артур Вікторович ,

відповідачі: Держава Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорська місцева прокуратура,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України,

розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яку підписав Стуліков Артур Вікторович, на рішення Краматорського міського суду Донецької області у складі судді Заборського В. О. від 21 грудня 2019 року, ухвалене у м. Краматорську, дата складення повного рішення - 28 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 пред`явив позов про визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області та про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 03 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до керівника Краматорської місцевої прокуратури в порядку, визначеному статтею 308 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), про вжиття заходів щодо дотримання розумних строків досудового розслідування кримінального провадження № 0002670, в якому він визнаний потерпілим.

Керівник Краматорської місцевої прокуратури Хорс К. Б. скаргу не розглянув, обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк не дав, тобто не захистив права і свободи людини і громадянина ОСОБА_1 , чим порушив присягу прокурора.

Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду від 17 травня 2017 року (справа № 234/6820/17, провадження № 1-кс/234/2302/17) зобов`язано керівника Краматорської місцевої прокуратури розглянути скаргу ОСОБА_1 від 03.05.2017 у визначений частиною другою статті 308 КПК України строк і, в разі наявності підстав для її задоволення, надати прокурорам, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, обов`язкові для виконання вказівки. Проте скаргу на час звернення до суду з цим позовом не було розглянуто.

Протиправною, незаконною бездіяльністю Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області в особі керівника Краматорської місцевої прокуратури Хорса К. Б. порушені законні права позивача на розгляд звернення і отримання обґрунтованої відповіді, а також на справедливий судовий розгляд в розумні строки, внаслідок чого завдано моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив:

- визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області, яка полягає в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Хорсом К. Б. його службових обов`язків щодо встановлення розумних строків проведення слідчих дій відповідними прокурорами під час процесуального керівництва досудового розслідування кримінального провадження № 0002670 від 06 грудня 2014 року за результатами розгляду його скарги від 03 травня 2017 року, а також щодо невиконання ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року № 1-кс/234/2302/17 у справі № 234/6820/17 ;

- стягнути з держави України 134 028,00 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі в частині вимог про відшкодування моральної шкоди. Відмовлено у відкритті провадження у цій справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльності неправомірною.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява в частині вимог про відшкодування моральної шкоди підсудна загальному суду та вказані вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Вимоги ОСОБА_1 як потерпілого у кримінальному провадженні щодо оскарження дій та бездіяльності прокурора під час досудового розслідування розглядаються на підставі положень КПК України.

Постановою Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2018 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що бездіяльність прокурора, яка оскаржується позивачем, не пов`язана з процесуальними діями, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 09 січня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вказаний спір є публічно-правовим, пов`язаний з оскарженням рішень суб`єкта владних повноважень, відноситься до юрисдикції адміністративних судів і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними та з огляду на положення частини п`ятої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) також підлягають розгляду адміністративним судом.

Постановою Донецького апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу Стулікова А. В. , який є представником ОСОБА_1 , задоволено частково, ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не можуть бути предметом судового розгляду. При цьому суд апеляційної інстанції послався на правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (провадження № 14-185цс18).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області задовольнити, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Стулікова А. В. задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року скасувати, ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2018 року залишити в силі.

Постанову Донецького апеляційного суду від 20 березня 2019 року та ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 09 січня 2019 року скасувати.

Постанова мотивована тим, що кримінальний процесуальний закон визначає спеціальний порядок розгляду скарг потерпілого, які позивач заявив за правилами кримінального судочинства. Спільний розгляд вимоги про визнання незаконною бездіяльності прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні з вирішенням за правилами цивільного судочинства вимог про відшкодування державою Україною моральної шкоди є неможливим, а тому Велика Палата Верховного Суду вважає необхідним скасувати постанову Апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2018 року та залишити в силі ухвалу Краматорського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2018 року.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що на досудовому провадженні позивач має право звернутися в порядку КПК України зі скаргою щодо оскарження бездіяльності прокурора у вчиненні процесуальних дій, які безпосередньо передбачені КПК України і покладені на нього відповідно до постанови суду, тобто щодо безпосереднього здійснення повноважень, визначених кримінальним процесуальним законом.

Тому постанова Донецького апеляційного суду від 20 березня 2019 року підлягає скасуванню з огляду на положення статті 412 ЦПК України.

Також не може залишатися в силі й підлягає скасуванню ухвала Краматорського міського суду Донецької області від 09 січня 2019 року з огляду на те, що у цій справі спір стосується правомірності дій прокурора під час розгляду скарги позивача на бездіяльність керівника Краматорської місцевої прокуратури, який здійснює процесуальне керівництво в кримінальному провадженні, у якому позивач є стороною, тому зазначений спір не є адміністративним і має вирішуватися судами за правилами КПК України.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав належних доказів протиправних дій або бездіяльності відповідача і, як наслідок, заподіяння йому моральної шкоди.

У січні 2020 року представник ОСОБА_1 - Стуліков А. В. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду з підстав порушення норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не з`ясував обставини, зазначені у позовній заяві, і внаслідок неправильної оцінки наданих учасниками справи доказів дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог. Під час ухвалення рішення суд не застосував до спірних правовідносин норми, на які він посилався в обґрунтування позовних вимог, а саме: ст. 20 Закону України «Про прокуратуру», ст. 23 ЦК України. Застосування до спірних правовідносин статей 1173, 1174, 1176 ЦК України не є правильним.

Крім цього, звертає увагу, що суд першої інстанції не розглянув позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту порушення права:

на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк;

на справедливий суд в розумні строки;

володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності - майном ТОВ «Украгропромстрой» шляхом реалізації права на участь в управлінні господарським товариством та доходу від використання майна;

на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном відповідно до статей 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Прокуратура Донецької області просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Інші учасники справи на час перегляду справи судом апеляційної інстанції не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві Прокуратури Донецької області обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, встановлено, що слідчим відділом Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області за заявою ОСОБА_1 від 06.12.2014 проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0002670 за ч. 4 ст. 190, ч. ч. 2, 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 367 КК України.

03 травня 2017 року ОСОБА_1 , який у кримінальному провадженні має статус потерпілого, звернувся до керівника Краматорської місцевої прокуратури, як до прокурора вищого рівня, зі скаргою в порядку, передбаченому статтею 308 КПК України, про вжиття заходів щодо дотримання розумних строків досудового розслідування кримінального провадження, з урахуванням вказівок слідчого судді, викладених в ухвалі Апеляційного суду Донецької області від 11.04.2017; а також про притягнення до відповідальності: прокурора Єресько В. М. - за недотримання розумних строків досудового розслідування та за неналежне процесуальне керівництво; начальника СВ Овсяннікова О. В. - за неналежну організацію досудового розслідування; начальника відділення в складі СВ Ясинську Г. О. - за неналежне керівництво підлеглими слідчими; слідчу Прокоф`єву О. В. - за непроведення необхідних слідчих дій в розумні строки.

Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року зобов`язано керівника Краматорської місцевої прокуратури розглянути скаргу ОСОБА_1 від 03.05.2017 протягом трьох днів і, в разі наявності підстав для її задоволення, надати прокурорам, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Про результати розгляду скарги невідкладно письмово повідомити заявника.

На звернення від 03.05.2017 керівник Краматорської місцевої прокуратури Хорс К. Б. надав 17 травня 2017 року відповідь листами № 3204-15/4161 вих17 і № 3204-15/4163вих17.

24 травня 2018 року представник потерпілого ОСОБА_1 - адвокат Стуліков А. В. подав до прокуратури Донецької області заяву-повідомлення про притягнення керівника Краматорської місцевої прокуратури до кримінальної відповідальності за умисне невиконання ухвал Краматорського міського суду від 13 травня 2017 року, що набрали законної сили.

Згідно з листом прокуратури Донецької області від 26 липня 2018 року, на виконання ухвали слідчого судді Краматорського міського суду від 15.06.2018 та з метою перевірки даних про скоєння кримінального правопорушення під час професійної діяльності керівником Краматорської місцевої прокуратури внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування відповідні відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000352 за ознаками ч. 3 ст. 382 КК України.

Постановою прокурора другого відділу процесуального керівництва управління розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області Чапланової С. Ю. від 17 жовтня 2018 року було скасовано постанову старшого слідчого Здора П. А. від 24 вересня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000352.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану фізичній особі органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1174 ЦК України, на підставі якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається на державу Україна (постанова Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16).

У силу ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.02.2020 у справі № 233/1997/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.03.2020 у справі № 686/13212/19.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

За правилом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди та ненадання останнім в порядку статті 81 ЦПК України доказів протилежного.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вважав, що внаслідок неправомірної бездіяльності співробітників прокуратури не були захищені його права як потерпілого і власника майна.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що рішення про визнання протиправною, незаконною бездіяльності керівника Краматорської місцевої прокуратури під час досудового розслідування за кримінальним провадженням № 0002670 не приймалося компетентними органами.

Отже, протиправність бездіяльності керівника Краматорської місцевої прокуратури під час досудового розслідування за кримінальним провадженням № 0002670 не доведена.

При частковому задоволенні скарги потерпілого ОСОБА_1 в ухвалі слідчого судді Краматорського міського суду від 17.05.2017 вказувалося на нерозгляд скарги у передбачений ч. 2 ст. 308 КПК України триденний строк; однак протиправність дій прокурора не встановлювалася.

Тому сам факт постановлення слідчим суддею ухвали щодо зобов`язання керівника Краматорської місцевої розглянути скаргу у визначений частиною другою статті 308 КПК України строк і, в разі наявності підстав для її задоволення, надати прокурорам, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, обов`язкові для виконання вказівки, не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлена зазначена позивачем ухвала слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.03.2020 у справі № 639/1803/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.03.2020 у справі № 686/13212/19).

Ураховуючи, що ОСОБА_1 не надав належних доказів заподіяння йому моральної шкоди, не довів та не підтвердив негативні явища, які сталися, на думку позивача, внаслідок незаконної бездіяльності прокурора, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду і фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, яким суд попередньої інстанції надав належне обґрунтування відповідно до вимог статті 89 ЦПК України з урахуванням встановлених у справі обставин; а переоцінка доказів не належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, з огляду на вищевказане, приймає аргументи відзиву відповідача про правильність висновків суду першої інстанції.

Щодо доводів скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права, колегія суддів виходить з такого.

Спірні правовідносини регулюються статтями 1173, 1174 ЦК України, які були застосовані судом першої інстанції під час ухвалення рішення.

Стаття 20 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" передбачає, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом. Тобто відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається на державу. Сам порядок відшкодування шкоди норма не визначає, тому суд правильно не керувався даною нормою під час ухвалення оскарженого рішення.

Стаття 23 ЦК України визначає право кожного на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Проте право на відшкодування виникає у разі завдання особі шкоди та при наявності підстав для її відшкодування.

Не є обґрунтованим довід скарги про те, що суд першої інстанції не розглянув позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту порушення права:

на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк;

на справедливий суд в розумні строки;

володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності - майном ТОВ «Украгропромстрой» шляхом реалізації права на участь в управлінні господарським товариством та доходу від використання майна;

на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном відповідно до статей 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є диспозитивність. Стаття 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 , пред`являючи цей позов, просив:

- визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області, яка полягає в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Хорсом К. Б. його службових обов`язків щодо встановлення розумних строків проведення слідчих дій відповідними прокурорами під час процесуального керівництва досудового розслідування кримінального провадження № 0002670 від 06 грудня 2014 року за результатами розгляду його скарги від 03 травня 2017 року, а також щодо невиконання ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року № 1-кс/234/2302/17 у справі № 234/6820/17;

- стягнути з держави України 134 028,00 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач предмет і підстави позову не змінював, вимоги про встановлення фактів порушення не заявляв.

Отже, суд, керуючись принципом диспозитивності, правомірно не розглядав позовні вимоги, які не були предметом розгляду, а тому довід скарги щодо порушення судом вимог статті 13 ЦПК України є безпідставним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають; наведені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи є підставними, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яку підписав Стуліков Артур Вікторович, залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Біляєва

В. В. Папоян

О. О. Тимченко

Дата складення судового рішення - 14 квітня 2020 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва