Справа № 329/1102/19
Провадження № 2/329/56/2020
УХВАЛА

про відмову у компенсації витрат, здійснених відповідачем, пов`язаних з розглядом справи

16 листопада 2020 року смт Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Богослова А.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про компенсацію судових витрат, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача,

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача, в якій просить компенсувати відповідачу судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 21000,00 грн., здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача ОСОБА_3 .

Заяву ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що в провадженні Чернігівського районного суду Запорізької області перебувала цивільна справа № 329/1102/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 10.03.2020 в зазначеній справі було постановлено ухвалу про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Вважає, що під час розгляду справи в суді, були наявні необґрунтовані дії з боку позивача, а саме подання завідомо безпідставного позову, який має очевидно штучний характер, оскільки підставою для звернення позивача до суду було не піклування про інтереси дитини, а його бажання отримати можливість виїхати за межі України, шляхом звільнення від заборгованості у виконавчому провадженні, та помститись відповідачу, оскільки спільна дитина сторін проживає з відповідачем. На думку заявника, перераховані факти чітко вказують на зловживання позивачем ОСОБА_4 процесуальними правами. За час розгляду справи витрати на правову допомогу відповідача у зв`язку з необґрунтованими діями позивача становлять 11000 грн. (у суді 1 інстанції) та 10000 грн. у суді апеляційної інстанції.

Суд, вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку.

22.07.2013 Чернігівським районним судом Запорізької області було видано судовий наказ, згідно якого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини доходу, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, починаючи з 11 липня 2013 року і до настання повноліття.

28.12.2019 позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив звільнити його від сплати нарахованої Чернігівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області заборгованості по аліментам за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2019 року включно в розмірі 10236,78 грн. на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка виникла за час фактичного проживання дитини з батьком і перебування на його утриманні.

Ухвалою суду від 10.03.2020 провадження у справі було закрито у зв`язку із відсутністю предмета спору, оскільки позивачем ОСОБА_4 була сплачена сума заборгованості по аліментам перед ОСОБА_1 за судовим наказом, виданим 22.07.2013 Чернігівським районним судом Запорізької області по справі № 329/589/13-ц.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У статті 142 ЦПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.

Так, відповідно до ч.5, 6 ст.142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Частина 9 статті 141 ЦПК України визначає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з ч.2 ст.44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до п.38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах », в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, у разі закриття провадження у справі, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Стверджуючи про необґрунтованість дій позивача, представник відповідача посилається на те, що підставами для звернення до суду із позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, було бажання позивача отримати можливість виїхати за межі України, та помститись відповідачу, за те, що їхня дитина проживає разом з нею, а не піклування про інтереси дитини.

Так, на момент подачі позову ОСОБА_4 до суду, дійсно існувала заборгованість позивача по сплаті аліментів перед відповідачем за період з січня 2019 року по 30.09.2019. Крім того, відносно позивача державним виконавцем були постановлені постанови про обмеження прав позивача, зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання тощо, внесені відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників.

В свою чергу, відповідно до ч.2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

З огляду на зміст позовної заяви та доданих до неї доказів, не вбачається завідомо безпідставності позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидний штучний характер.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, тому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необгрунтовані дії позивача.

Також, подання позову з будь-яких підстав не є необґрунтованими діями позивача, а його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України.

Так,представник відповідача в заяві також посилається на те, що матеріали справи не містять підтвердження, що у період з грудня 2019 року по 30.09.2019 року спільна дитина сторін ОСОБА_6 проживала з позивачем та що позивач дійсно її утримував.

Однак, з наявних матеріалів справи вбачається, що суд під час розгляду справи не вирішував питання про те, чи подано позивачем належні докази на підтвердження того факту, що дитина ОСОБА_6 в період з грудня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала з позивачем, та факту, що дитина перебувала на утриманні позивача в зазначений період, оскільки, суд не вирішував спір по суті та не ухвалював рішення у справі № 329/1102/19.

Тому наведені вище доводи також не можуть свідчити про необґрунтованість дій позивача.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено необґрунтованості дій позивача при розгляді даної справи, що могло б бути підставою для компенсації здійснених відповідачем витрат в суді 1-ї інстанції.

Крім того, щодо суми понесених відповідачем витрат у суді апеляційної інстанції в розмірі 10000 грн., суд зазначає, що зазначені витрати виникли також не у зв`язку з необґрунтованими діями позивача, а через необхідність оскарження ухвали суду першої інстанції, її перегляду в апеляційний інстанції. Отже, збільшення витрат на правничу допомогу сталося не через дії позивача, тому суд не вбачає підстав для стягнення 10000 грн. в якості витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 44, 133, 141-142, 260-262 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 , про компенсацію судових витрат, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання, проте може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Чернігівський районний суд Запорізької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя А.В. Богослов