КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_6.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно з яким просив:

- визнати недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, поширену Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в мережі Інтернет на сайті http://www.fg.gov.ua/ під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_2», в якій зазначають відомості про те, що:

«ІНФОРМАЦІЯ_2»;

«ІНФОРМАЦІЯ_2»;

«ІНФОРМАЦІЯ_3.»;

«ІНФОРМАЦІЯ_3»;

«ІНФОРМАЦІЯ_5».

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб спростувати недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 у спосіб, ідентичний способу її поширення, для чого не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили шляхом опублікувати в мережі Інтернет на сайті http://www.fg.gov.ua/ під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_6», тим же шрифтом, на тому ж місті шпальти, де міститься стаття, вступну та резолютивну частини рішення;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 грн.;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що вищенаведена інформація, поширена на сайті відповідача відносно позивача, є недостовірною, такою що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, адже йому не вручалося повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, він не являється підозрюваним у вчиненні будь-якого злочину, та він не обіймав протягом 2011-2014 років в ПАТ «ТЕРРА БАНК», посад пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, які б надавали йому право самостійно приймати рішення.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що поширення відповідачем недостовірної інформації відносно нього завдало йому також й моральної шкоди, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію поширену Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в мережі Інтернет на сайті: http://www.fg.gov.ua/ під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_7», в якій зазначають відомості про те, що:

- «ІНФОРМАЦІЯ_7»;

- «ІНФОРМАЦІЯ_8.»;

- «ІНФОРМАЦІЯ_8.»;

- «ІНФОРМАЦІЯ_9).»;

- «ІНФОРМАЦІЯ_10.».

Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб спростувати недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 у спосіб, ідентичний способу її поширення, для чого не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили шляхом опублікувати в мережі Інтернет на сайті http://www.fg.gov.ua/ під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_6», тим же шрифтом, на тому ж місті шпальти, де міститься стаття, вступну та резолютивну частини цього рішення

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 2, а.с. 14-24).

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до увагу ту обставину, що матеріали прес-релізу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, частину інформації в якому позивач вважає недостовірною, грунтуються на відомостях, розміщених Генеральною прокуратурою України у прес-релізі від ІНФОРМАЦІЯ_18 року.

При цьому, зауважує, що частина інформації, поширена в прес-релізі стосовно наявності коштів на кореспондентському рахунку ПАТ "Терра Банк" не стосується особи позивача, а отже не може бути предметом дослідження в межах даного позову згідно зі ст. 274 ЦПК України (т. 2, а.с. 30-34).

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 10.09.2018 року апеляційну скаргу представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Башарова В.Є. задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (т. 2, а.с. 222-229).

Постановою Верховного Суду від 03.06.2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено. Постанову апеляційного суду м. Києва від 10.09.2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 3, а.с. 80-86).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.07.2020 року справу призначено до розгляду (т. 3, а.с. 90, 91).

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав її необгрунтованості та безпідставності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не сповістив.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено лише відповідачем і лише в частині задоволених позовних вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, та її спростування. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_11 року на сайті http://www.fg.gov.ua/ Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено публікацію під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_7», де, серед іншого, зазначено наступну інформацію:

- «ІНФОРМАЦІЯ_12).»;

- «ІНФОРМАЦІЯ_13.»;

- «ІНФОРМАЦІЯ_14.»;

- «ІНФОРМАЦІЯ_15).»;

- «ІНФОРМАЦІЯ_16.».

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що вищенаведена інформація, поширена на сайті відповідача, є недостовірною, такою що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, адже йому не вручалося повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, він не являється підозрюваним у вчиненні будь-якого злочину, та він не обіймав протягом 2011-2014 років в ПАТ «ТЕРРА БАНК», посад пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, які б надавали йому право самостійно приймати рішення.

Так, відповідно до положень ч.ч. 1, 4, 5, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

При цьому, згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. … Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка будучи ратифікованою Законом України від 07.07.1997 року, відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з встановленої ним відсутності будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач причетний до розкрадання грошових коштів ПАТ "Терра Банк" та інших дій, викладених ІНФОРМАЦІЯ_11 року в прес-релізі Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на власному веб-сайті за адресою: http//www.fg.gov.ua/, оскільки підозра ОСОБА_1 вручена не була, та вироків суду по кримінальних провадженнях, на які посилається відповідач, відсутні.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи,21.10.2014 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було подано до Генеральної прокуратури України заяву про злочин за фактами вчинення посадовими особами ПАТ "Терра Банк", а також іншими особами, зокрема, ОСОБА_1 , дій, що мають ознаки злочинів, передбачених ч. 1 ст. 219, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000368 від 01.04.2015 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України та за підозрою інших осіб у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України. З 28.04.2017 року ОСОБА_1 перебуває у розшуку.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_18 року Генеральною прокуратурою України на своєму офіційному сайті було розміщено прес-реліз, де зазначено наступну інформацію: "Управлінням з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями спільно з управлінням процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями., Генеральної прокуратури України проводиться на загальну суму понад 4 млрд гривень, в результаті чого банки опинились в стані неспроможності.

Розкрадання вказаних коштів вчинено шляхом укладення ряду сумнівних кредитних договорів із суб`єктами господарювання з ознаками фіктивності, які прямо чи опосередковано були пов`язані з власниками та керівниками зазначених банківських установ.

ІНФОРМАЦІЯ_17 слідством доведені факти розкрадання належних ПАТ "Терра Банк" 360 млн грн, у зв'язку з чим повідомлено про підозру у вчиненні розкрадань грошових коштів банків в особливо великих розмірах семи членам встановленої злочинної організації, на чолі з ОСОБА_4 . До складу злочинної організації також входили інші власники і керівництво ПАТ "Терра Банк" та керівники низки юридичних осіб, які для створення видимості забезпечення кредитних зобов`язань надавали у заставу банку майно, вартість якого у сотні разів завищена, або взагалі не належала заставодавцям.

27.04.2017 за оперативного супроводження Департаменту захисту економіки Національної поліції України слідчими проведено обшуки за місцем проживання даних осіб, які входять до злочинної організації.

Стосовно двох членів організації судом вирішується питання про обрання запобіжного заходу, інших п'ятеро осіб, оголошені в розшук".

Отже, виходячи зі змісту оспорюваної інформації, остання грунтується на відомостях, наведених у прес-релізі Генеральної прокуратури України від ІНФОРМАЦІЯ_18 року, та не містить таких термінів як "вина", "винуватість", "злочин" та "підозрюваний".

Також, як вбачається, відповідачем до матеріалів справи було додано низку ухвал суду, в яких міститься інформація про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000368, розпочатого за заявою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У свою чергу, в силу положень ст.ст. 91, 302 ЦК України, юридична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за № 1 "Про судову практику у справах у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз'яснено, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру.

Тобто, враховуючи вказані положення законодавства, а також аналізуючи контекст, в якому було подано оспорювану інформацію, можна дійти висновку, що розповсюджена відповідачем інформація про ОСОБА_1 є інформацією, отриманою з офіційних джерел, оскільки є інформацією органів державної влади (Генеральна прокуратура України та судові рішення) щодо розслідування кримінального провадження, відкритого за заявою відповідача.

При цьому, матеріалами справи в їх сукупності підтверджується як факт проведення досудового розслідування за фактами розкрадання грошових коштів за участю власників банку, так і те, що до грудня 2013 року позивач був акціонером банку "Терра Банк".

Однак, усупереч наведеному, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем у прес-релізі повідомлено про наявність кримінального провадження, а не про винність позивача у вчиненні кримінальних правопорушень чи про доведеність його винуватості.

Крім того, визнаючи у порядку цивільного судочинства недостовірною оспорювану інформацію, суд першої інстанції не врахував, що обставини стосовно власності ОСОБА_1 та наявності у нього організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на посаді у ПАТ "Терра Банк" впливають на наявність чи відсутність складу кримінального правопорушення в його діях і досліджуються під час досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем принципу презумпції невинуватості, слід зазначити, що дійсно відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Водночас, Європейський суд з прав людини констатує, що має проводитись вагоме розрізнення між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнання того, що особа його вчинила (Bohmerv.Germany, 54, 56, Nestak v.Slovakia, 88-89). Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (Ismoilov and Othersv. Russia, № 2947/06 від 24.03.2008 року). Чи порушує заява державної посадової особи принцип презумпції невинуватості - слід визначати у контексті конкретних обставин, за яких було зроблену таку заяву (Daktaras v. Lithuania). Ніщо не може завадити відповідним органам надавати інформацію про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це б суперечило праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Allenet de Ribemontv. Frenceвід 10.02.1995 року, п.п. 33, 38, 41).

Отже, інформація Генеральної прокуратури України у силу вищезазначеного не може вплинути на право позивача вважатися невинуватим, поки його вину не буде доведено в установленому законом порядку.

Захист честі та гідності у цьому випадку може бути реалізовано шляхом надання іншої точки зору, наприклад шляхом реалізації права на відповідь.

Водночас, слід наголосити, що предметом судового розгляду за позовом ОСОБА_1 було встановлення недостовірності інформації, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_18 року Генеральною прокуратурою України у мережі Інтернет на офіційному веб-порталі під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_19".

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.09.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.11.2017 року, позов було задоволено частково. Визнано інформацію, поширену Генеральною прокуратурою України в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_18 року на офіційному веб-порталі під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_20 ", а саме: "...ІНФОРМАЦІЯ_21", - недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 . Зобов'язано Генеральну Прокуратуру України спростувати недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 шляхом опублікування не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили в мережі Інтернет на офіційному веб-порталі Генеральної прокуратури України під заголовком "ІНФОРМАЦІЯ_6", тим же шрифтом, на тому ж місці шпальти, де містилася стаття, вступну та резолютивну частини цього рішення. В решті вимог відмовлено.

Водночас, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного Суду від 06.05.2020 року касаційну скаргу Генеральної прокуратури України задоволено. Скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.09.2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14.11.2017 року. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, судове рішення підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, та її спростування, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Крім того, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то відповідно до положень ст. ст. 141, 382 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - скасувати.

В цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце поживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 00 коп.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 23 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська