Провадження № 2/161/3989/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудська С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

12.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що на початку 2019 року до нього звернувся відповідач по справі з проханням надати їй позику на придбання в кредит квартири АДРЕСА_1 . 02.03.2019 року він, у присутності свідків, уклав з ОСОБА_2 усний договір позики без відсотків, оформивши його розпискою, та передав останній в борг грошові кошти в розмірі 230000 грн. Згідно вказаної розписки, відповідачка зобов`язалася повернути йому суму позики до 31.03.2020 року. Разом з тим, в обумовлений в розписці термін, ОСОБА_2 коштів не повернули. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за борговою розпискою в розмірі 230000 грн. та судові витрати по справі.

До початку судового засідання позивачем було подано до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити (а.с. 20).

Відповідач до початку судового засідання також подала до суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 21).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 02.03.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачці грошові кошти в сумі 230000 грн. Грошові кошти за вказаним договором позики ОСОБА_2 зобов`язалася повернути в строк до 31.03.2020 року.

Про укладення між сторонами вказаного договору позики свідчить розписка, складена відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 12), факт написання якої відповідачем не заперечується.

Як слідує із ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 21.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із листом-претензією, із вимого повернути йому суму боргу в розмірі 230000 грн. протягом 10 календарних днів, з моменту отримання даної вимоги (а.с. 13).

Вищевказаний лист-претензію від 21.07.2020 року, ОСОБА_2 було отримано того ж дня 21.07.2020 року, про що останньою було зроблено відповідну помітку на ньому.

Однак, як встановлено судом, на день розгляду даної справи судом відповідач ОСОБА_2 борг за договором позики від 02.03.2019 року позивачу не повернула.

З урахуванням наведеного, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу за договором позики в розмірі 230000 грн. є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України cудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Із наведеного слідує, що із відповідачки на користь позивача також слід стягнути понесені останнім судові витрати по справі зі сплати судового збору в розмірі 2300 грн.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України та вважає, що визнання відповідачем позову не порушує законні права та інтереси третіх осіб.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 627, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 02 березня 2019 року в розмірі 230000 (двісті тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 2300 (дві тисячі триста) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 17 листопада 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська