ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/879/18 Головуючий суддя І інстанції Калмикова Л. К.
Провадження № 22-ц/818/1464/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої внаслідок ДТП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевський О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Калмикової Л.К. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення матеріальних збитків, моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди та просив стягнути з відповідача 238898,55 грн, в тому числі 135895 грн матеріальної шкоди, 100000 грн у відшкодування моральної шкоди, 2358,98 грн судового збору.

Позов мотивовано тим, що 05 червня 2016 року близько 21 год.20 хв. у м. Харкові на вул. Зміївській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу автомобіля ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_3 та мотоцикла Suzuki GSX-R1000, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Зазначає, що постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.10.2017 року у справі про адміністративне правопорушення № 619/1965/17 встановлено факт порушення ОСОБА_1 п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, що перебуває в причинному зв`язку з подією ДТП, що мала місце 05 червня 2016 року. Постанова набрала чинності 17.10.2018 року. Крім того, вина ОСОБА_1 у виникненні ДТП, що мала місце 05 червня 2016 року, підтверджується висновком експерта за результатами автотехнічного дослідження № 234 від 02.12.2016 року.

Посилається на те, що внаслідок ДТП належному йому транспортному засобу мотоциклу Suzuki GSX-R1000, номерний знак НОМЕР_2 завдано значних технічних ушкоджень. Згідно Звіту експертного автотоварознавчого дослідження № 11 С від 16.09.2016 року встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику мотоцикла Suzuki GSX-R1000, номерний знак НОМЕР_2 , становить 129656,00 гривень 00 копійок.

Зауважує, що відповідно до договору про надання послуг незалежної оцінки від 21.06.2016 року № 137/15 за виконання Звіту експертного автотоварознавчого дослідження позивачем було сплачено суб`єкту оціночної діяльності ОСОБА_4 1000,00 гривень, що підтверджується квитанцією № 778992 від 04.08.2016 року. Крім того, внаслідок ДТП позивачем були понесені додаткові матеріальні витрати, пов`язані з транспортуванням мотоциклу на штрафний майданчик, а саме: 720,00 гривень 00 копійок виклик евакуатора, що підтверджується квитанцією № 480810005 від 08.06.2016 року, 432,00 гривні 00 копійок оплата за зберігання транспортного засобу на штрафному майданчику, що підтверджується квитанцією № 480810007 від 08.06.2016 року. Вартість послуг за проведення автотехнічних досліджень та складання Висновку № 234 від 02.12.2016 року становить - 4000,00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру № 27 від 21.11.2016 року.

Окрім цього, в результаті ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, а саме: численні садна, гематоми, синці, забій грудної клітини, забій лівого плечового суглобу, забій лівого колінного суглобу, тривалий час він перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується медичною довідкою від 27.06.2016 року та копією медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2 , з якої вбачається, що 08.06.2016 року він звернувся за допомогою до лікаря травматолога з приводу ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП. Загалом на лікування позивачем було витрачено грошові кошти у розмірі 90,55 гривень, що підлягають відшкодуванню. Всього матеріальні збитки становлять грошову суму в розмірі 135 898,55 грн.

Також позивачу було завдано значну моральну шкоду, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, яких він зазнав внаслідок ДТП. Позивачем зазначено, що внаслідок ДТП йому були спричинені тілесні ушкодження, садна, синці, гематоми, забиття, через які він відчував сильний фізичний біль та дискомфорт, змушений був приймати знеболювальне, щоб якось полегшити фізичні страждання. У зв`язку з ушкодженням власності мотоцикла, та неможливістю протягом тривалого часу користуватися мотоциклом за його призначенням, позивач зазнав значних незручностей та страждань.

Замість звичних справ був змушений займатися ремонтом пошкодженого транспортного засобу, що завдавало багато незручностей та негативно позначалося на психоемоційному стані. Були порушені його нормальні життєві зв`язки та встановлений спосіб життя. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього дратівливо відноситися. Позивач навіть був змушений звернутись за допомогою до спеціаліста психолога, оскільки не міг нормально спати, мав тривожний стан та психічні атаки, страх знову сісти за кермо мотоцикла. Будь-які спогади про аварію змушували його страждати та переживати негативні емоції. Реабілітаційний період, який знадобився для відновлення емоційного стану, тривав протягом 9 місяців, про що свідчить висновок спеціаліста - психолога від 30.03.2017 року. Крім того, позивач змушений був тривалий час в судовому порядку відновлювати свої порушені права. Позивач вважає, що отримані душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його мотоциклу фізичні страждання та психологічні проблеми знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, що мала місце 05 червня 2016 року. Розмір компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди позивач оцінює в 100 000 гривень.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 130656 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн, судовий збір у розмірі 2358,99 грн. в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що справу розглянуто в порушення правил підсудності, оскільки місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1 , що належить до територіальної підсудності Московського районного суду м. Харкова, місцем ДТП є вул. Зміївська, що територіально відноситься до Червонозаводського районного суду м. Харкова, саме цими судами розглядались справи за адміністративними протоколами щодо ДТП.

Зазначає, що не із предмету позову, із сформульованих позивачем прохальної частини позовних вимог не можна зробити висновком про наявність вимог щодо відшкодування шкоди здоров`ю.

Зауважує, що позовні вимоги судом першої інстанції задоволені не в повному обсязі, відповідно, стягнення вартості проведення експертного товарознавчого дослідження у повній сумі є таким, що не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства.

Вказує, що моральну шкоду стягнуто не на підставі об`єктивних досліджень, а зі слів позивача, яким надано недопустимі докази на підтвердження наявності моральної шкоди.

Посилається на те, що при вирішення питання про розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції мав визначити ступінь вини кожного із учасників ДТП та визначити частку, що підлягає відшкодуванню, входячи із ступеню вини осіб але зроблено цього не було.

Окрім цього, позивачем не своєчасно вживались заходи щодо звернення за відшкодуванням до страхової компанії, позивач залишив місце дорожньо-транспортної пригоди тому вважає, що вимога позивача про відшкодування матеріальної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки своєчасне її отримання в належному порядку не відбулось внаслідок дій позивача.

Відзиву від ОСОБА_2 на апеляційну скаргу не надходило

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, учасників справи, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно зі ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір.

Судом першої інстанції встановлено, 05 червня 2016 року близько 21 год. 20 хв. у м. Харкові на вул. Зміївськй сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та мотоцикла Suzuki GSX-R1000 номерний знак НОМЕР_2 під керування ОСОБА_2

07 червня 2016 року о 12 год. 10 хв. інспектором відділу розшуку та дізнання Управління Патрульної поліції Абасовим Р.Б. складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 098142 від 07.06.2016 року, відповідно до якого позивачем порушено вимоги п. 12.1 , п.13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.09.2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення № 646/6887/16-п стосовно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Висновок суду про винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення в резолютивній частині постанови відсутній. Постанова суду набула законної сили. Тоді правова оцінка діям іншого учасника ДТП - ОСОБА_5 не надавалась через не складання стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення.

Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 11 травня 2017 року у адміністративній справі № 619/1171/17 за позовом ОСОБА_2 до інспектора відділу розшуку та дізнання Управління Патрульної поліції м. Харкова Абасова Р.В. про визнання протиправними дій та бездіяльності визнано протиправними дії інспектора відділу розшуку та дізнання Управління Патрульної поліції м. Харкова Абасова Р.Б. щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 098142 від 07.06.2016 року про порушення ОСОБА_2 п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху за ст. 124 КУпАП.

Після набрання законної сили постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 11.05.2017 у справі № 619/1171/17 стосовно іншого учасника ДТП - ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення та направлено для розгляду до Червонозаводського районного суду м. Харкова. Дії поліцейських з приводу складання протоколу не оскаржувались.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.10.2017 року у справі про адміністративне правопорушення № 619/1965/17 встановлено факт порушення ОСОБА_1 п. п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, що перебуває в причинному зв`язку з подією ДТП, що мала місце 05 червня 2016 року. Провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Висновок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення в резолютивній частині постанови відсутній. Постанова суду набула законної сили. Постанова відповідачем не оскаржена і набрала чинності 17.10.2018 року.

Згідно частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини другої статті 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (частина перша статті 1188 ЦК України).

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі звітом експертного автотоварознавчого дослідження № 11С від 16.09.2016 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику мотоциклу,потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди 05.06.2016 року, є рівною ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження та складає 129656 грн.

Зі звіту вбачається, що ринкова вартість мотоциклу позивача на 05.07.2016 року складає 12956 грн.

Також, у звіті зазначено, що вартість нових складових, які підлягають заміні під час ремонту 229972,65 грн., вартість ремонтно-відновлювальних робіт 2646 грн, вартість необхідних для ремонту матеріалів 4599,45 грн.

Відповідно до п.8.2 Методики оцінки КТЗ, якщо вартість відновлювального ремонту КТЗ перевищує його ринкову вартість, то вартість матеріального збитку, спричиненого володільцю КТЗ є рівною ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження.

Тобто з висновку вбачається, що вартість відновлювального ремонту значно перевищує ринкову вартість мотоциклу.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК України може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та відповідають за завдану шкоду.

За правилами п.30.1, ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Пункт 30.2 ст.30 зазначеного закону визначає, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Виходячи із норм вказаного Закону мотоцикл позивача є фізично знищеним, так як його відновлювальний ремонт значно перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а матеріальна шкода завдана автомобілю дорівнює його ринковій вартості.

Проте в зазначеному звіті не визначено яка вартість транспортного засобу після аварії, не зазначено і про економічну доцільність проведення ремонту майна, чи підлягає майно відновленню.

Як зазначено позивачем, він транспортний засіб відремонтував, оскільки не визнав його фізично знищеним.

Таким чином, слід визнати, що всупереч передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку позивач не надав до суду належних і допустимих доказів розміру матеріальної шкоди.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», однак страхова компанія не була залучена судом до участі у справі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у даному випадку відповідач, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Заперечення позивача проти залучення страхової компанії з посиланням на те, що йому було відмовлено у страховому відшкодуванні з посиланням на сплив річного строку звернення є безпідставним, оскільки як вбачається з матеріалів справи і цей факт визнав позивач, - він вперше вчасно звернувся із заявою про отримання страхового відшкодування, однак йому було відмовлено з огляду на відсутність відповідного рішення суду про визнання відповідача винним у скоєнні ДТП.

Тому у даній справі підлягає до застосуванню згадана норма ст. 1194 ЦК України, що з урахуванням вчасного звернення позивача до страхової компанії відповідача із заявою про відшкодування шкоди свідчить про наявність передбачених ч. 4 ст. 263 ЦПК України підстав для застосування правової позиції, яка була виловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Таким чином покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а отже страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілій розмір завданої шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі на той факт, що розгляд справи здійснено з порушенням правил загальної територіальної підсудності судова колегія відхиляє, оскільки позов ОСОБА_2 пред`явлено до відповідача також і з підстав відшкодування шкоди, спричинених здоров`ю, тому позивач відповідно до ч.3 ст.28 ЦПК України мав право на розгляд цієї справи судом за своїм зареєстрованим місцем проживання.

З огляду на те, що суд порушив норми матеріального і процесуального права, неправильно визначився з колом належних відповідачів по цій справі, що призвело до неможливості ухвалення правильного рішення по суті спору, а доводи скарги знайшли своє часткове підтвердження та спростовують висновки суду, суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу та скасовує рішення суду з ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог п. 2 ч.2 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3593,89 грн.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3593,89 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 листопада 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

О.М. Хорошевський.