Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2020 Справа №607/3208/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванко О. М.

за участю секретаря судового засідання Стрілкової М. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме, на 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, зокрема, з житлового будинку «А» (до 1939 року побудови) із прибудовою «а» (1983 року побудови), сходами «сх», хліву «Б» (1965 року побудови), літньої кухні «В» (1965 року побудови), підвалу «Пдв» (1965 року побудови), вбиральні «Г» (1991 року побудови), вимощення «І», воріт «1» хвіртки «2», загальною площею 57,3 кв. м., житловою площею 36,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на те, що після смерті її батьків відкрилась спадщина за заповітом на частки даного житлового будинку. Однак, постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ та державна реєстрація права власності на даний житловий будинок.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, позов підтримує та просить його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення.

Перевіривши, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане 30.01.2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 09.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане 05.02.2019 р. Виконавчим комітетом Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 04.

Після їх смерті відкрилася спадщина на все належне їм майно, зокрема, на частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 950 від 21.10.2019 р. по АДРЕСА_1 вбачається, що станом на 01.07.1990 р. числиться колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_3 - голова двору, ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_4 - зять, ОСОБА_1 - дочка, ОСОБА_5 - внук, ОСОБА_6 - онука.

Крім цього, з інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації за вих. № 1292 від 25.09.2019 р. вбачається, що станом на 01.01.2013 р. державна реєстрація права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , в бюро не проведена.

Спірний житловий будинок АДРЕСА_1 , відповідно до виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 23.09.2019 р. технічного паспорту складається із житлового будинку «А» (до 1939 року побудови) із прибудовою «а» (1983 року побудови), сходами «сх», хліву «Б» (1965 року побудови), літньої кухні «В» (1965 року побудови), підвалу «Пдв» (1965 року побудови), вбиральні «Г» (1991 року побудови), вимощення «І», воріт «1» хвіртки «2». Загальна площа житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд становить 57,3 кв. м., житлова - 36,6 кв. м.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 було складено заповіт, посвідчений секретарем виконкому Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 15.11.2005 р. за реєстровим № 51, згідно якого ОСОБА_2 заповіла все належне майно позивачу ОСОБА_1 .

У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за № 367/2019 року, після смерті ОСОБА_2 , за заявою дочки померлої ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом № 1172 від 08.11.2019 р. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися.

Крім цього, ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений секретарем виконкому Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 19.12.2014 р. за реєстровим № 139, згідно якого ОСОБА_3 заповів все належне майно позивачу ОСОБА_1 .

Відповідно, у справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за № 258/2019 року, після смерті ОСОБА_3 , за заявою дочки померлого ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом № 820 від 10.07.2019 р. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися.

У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні: б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних: г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України - Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991р. (до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавець як член колишнього колгоспного двору набув на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ним і після припинення колгоспного двору в результаті введення вдію вказаного Закону.

Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, вказане домоволодіння належало вищезазначеним шести членам колгоспного двору в рівних частинах на праві сумісної власності, тобто, по 1/6 частині кожному.

На звернення позивача ОСОБА_1 до Тернопільської державної нотаріальної контори, постановами державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайною І.В. від 11.10.2019 р. за № 3260/02-31 та від 18.02.2020 р. за № 326/02-31, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітами на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на вказаний будинок.

Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючих документів на належне майно та не здійснив державної реєстрації свого права власності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, зокрема, з житлового будинку «А» (до 1939 року побудови) із прибудовою «а» (1983 року побудови), сходами «сх», хліву «Б» (1965 року побудови), літньої кухні «В» (1965 року побудови), підвалу «Пдв» (1965 року побудови), вбиральні «Г» (1991 року побудови), вимощення «І», воріт «1» хвіртки «2», загальною площею 57,3 кв. м., житловою площею 36,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355ЦПК України, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1223, 1268, 1276 Цивільного кодексу України, ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Постановою Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, зокрема, з житлового будинку «А» (до 1939 року побудови) із прибудовою «а» (1983 року побудови), сходами «сх», хліву «Б» (1965 року побудови), літньої кухні «В» (1965 року побудови), підвалу «Пдв» (1965 року побудови), вбиральні «Г» (1991 року побудови), вимощення «І», воріт «1» хвіртки «2», загальною площею 57,3 кв. м., житловою площею 36,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Миролюбівська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, місцезнаходження: с. Миролюбівка вул. Шевченка, 1 Тернопільського району Тернопільської області, .

Рішення суду складено та підписано 14 квітня 2020 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко