Постанова

Іменем України

04 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 761/10850/19

провадження № 61-6529ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - Департамент автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії,

заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком», публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії - Гловацького Олексія Сергійовича на постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року Департамент автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузіїзвернувся до суду із заявою про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, вказавши заінтересованими особами: товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» (далі - ТОВ «ШБ «Альтком»), акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - АТ «Промінвестбанк»).

Заява мотивована тим, що 12 грудня 2013 року між Департаментом автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії і ТОВ «ШБ «Альтком» було укладено контракт на виконання робіт з будівництва ділянки дороги Самтредія-Гріголеті Лот 1 - км. 0+000-км 11+500.

У зв`язку з неповерненням ТОВ «ШБ «Альтком» авансового платежу відповідно до умов контракту, заявник 05 грудня 2017 року звернувся до гаранта з вимогою щодо виконання банківської гарантії на загальну суму 18 229 819,45 євро. Листом від 16 лютого 2018 року № 2-05/470 банк бенефіціара повідомив гаранта, що авансовий платіж був перерахований на кореспондентський рахунок АТ «Промінвестбанк», для подальшого перерахування на рахунок ТОВ «ШБ «Альтком» № НОМЕР_1 . Листом від 16 жовтня 2018 року № 2-05/3573 банк бенефіціара зазначив, що матиме змогу надати довідку з підтвердженням, що авансовий платіж був зарахований на визначений рахунок ТОВ «ШБ «Альтком» у АТ «Промінвестбанк» лише після отримання достовірного підтвердження, що авансовий платіж було зараховано АТ «Промінвестбанк» на відповідний рахунок ТОВ «ШБ «Альтком» (із зазначенням сум і дат).

У той же час, починаючи з грудня 2017 року і до теперішнього часу, заявник позбавлений можливості отримати грошове виконання за банківською гарантією, оскільки не володіє інформацією щодо фактичного зарахування авансового платежу на рахунок ТОВ «ШБ «Альтком» № НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Промінвестбанк», оскільки банк заявника не має доступу до такої інформації, не дивлячись на той факт, що банком бенефіціара було зроблено декілька спроб отримати таку інформацію, АТ «Промінвестбанк» не надав таку інформацію банку бенефіціара.

На підставі вказаного Департамент автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузіїпросив суд розкрити інформацію, що містить банківську таємницю щодо ТОВ «ШБ «Альтком», а саме: надати інформацію щодо фактичного зарахування авансового платежу на підставі контракту від 12 грудня 2013 року № EWHG/CW/ICB-01 на рахунок ТОВ «ШБ «Альтком» № НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Промінвестбанк» на підставі наступних траншів: 24 грудня 2013 року - 1 035 052,26 євро; 27 грудня 2013 року - 7 590 383,21 євро; 27 грудня 2013 року - 7 090 851,41 євро; 31 грудня 2013 року - 980 074,17 євро; 31 грудня 2013 року - 158 984,03 євро; 08 січня 2014 року - 1 552 578,38 євро; 09 січня 2014 року - 1 483 837,27 євро.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року у складі судді Фролової І. В. заяву Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії задоволено.

Розкрито інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо ТОВ «ШБ «Альтком», а саме: надано інформацію щодо фактичного зарахування авансового платежу на підставі контракту від 12 грудня 2013 року № EWHG/CW/ICB-01 на рахунок ТОВ «ШБ «Альтком» № НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Промінвестбанк» на підставі наступних траншів: 24 грудня 2013 року - 1 035 052,26 євро; 27 грудня 2013 року - 7 590 383,21 євро; 27 грудня 2013 року - 7 090 851,41 євро; 31 грудня 2013 року - 980 074,17 євро; 31 грудня 2013 року - 158 984,03 євро; 08 січня 2014 року - 1 552 578,38 євро; 09 січня 2014 року - 1 483 837,27 євро.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, а саме - інформації щодо фактичного зарахування авансового платежу, стосується прав та інтересів заявника щодо належного виконання гарантом взятих на себе зобов`язань за банківською гарантією, при цьому у досудовому порядку отримати таку інформація не можливо, що є підставою для задоволення заяви Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Промінвестбанк» задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що запитувана інформація фактично є доказом, який не може бути витребуваний судом в порядку, передбаченому Главою 12 Розділу ІV ЦПК України «Розгляд судом справ про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб». Крім того, за відсутності визначених законом підстав для розкриття інформації, що містить банківську таємницю, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість витребування у порядку окремого провадження за заявою Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії банківської інформації, яка стосується не тільки ТОВ «ШБ «Альтком», як контрагента за контрактом від 12 грудня 2013 року, а й публічного акціонерного товариства «Альтком» (далі - ПАТ «Альтком»), як гаранта за цим зобов`язанням. Вказані обставини відповідно до частини другої статті 350 ЦПК України є підставою для відмови в задоволенні заяви Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії - Гловацький О. С., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В якості підстави касаційного оскарження заявник зазначає відсутність правового висновку Верховного Суду щодо подібних правовідносин (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи у задоволенні заяви про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, судом апеляційної інстанцій не враховано, що розкриття інформації, яка містить банківську гарантію, а саме - інформацію щодо фактичного зарахування авансового платежу за договором, стосується прав та інтересів заявника щодо належного виконання гарантом взятих на себе зобов`язань за банківською гарантією. При цьому заявник позбавлений можливості отримати грошове відшкодування за банківською гарантією, оскільки не володіє інформацією щодо фактичного зарахування авансового платежу на рахунок ПАТ «ШБ «Альтком».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2020 року АТ «Промінвестбанк» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 грудня 2013 року між Департаментом автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії і ТОВ «ШБ «Альтком» було укладено контракт № EWHG/CW/ICB-01 на виконання робіт з будівництва ділянки дороги Самтредія-Гріголеті Лот 1-км. 0+000-км.11+500.

Відповідно до абзацу 1 пункту 14.2 контракту, замовник (заявник) повинен здійснити авансовий платіж, коли підрядник (ТОВ «ШБ «Альтком») надасть гарантію відповідно до цього підпункту.

Абзацом 4 пункту 14.2 контракту встановлено, що підрядник повинен забезпечити, що гарантія є дійсною та такою, що може бути виконаною у примусовому порядку, до погашення авансового платежу.

12 грудня 2013 року АТ «Промінвестбанк» на виконання вимог пункту 14.2 контракту була видана банківська гарантія № GA/13/2106/SS за вимогою на забезпечення повернення авансового платежу за контрактом зі змінами від 17 березня 2017 року.

17 березня 2017 року гарантом було продовжено строк дії гарантії до 24 липня 2019 року включно.

Відповідно до умов банківської гарантії, гарант безвідклично зобов`язується виплатити бенефіціару будь-яку суму або суми, що не перевищують 20 356 027,70 євро після одержання гарантом належної вимоги бенефіціара, що підтверджується заявою бенефіціара у самій вимозі або в окремому підписаному документі, що супроводжує або ідентифікує вимогу, що принципал (ТОВ «ШБ «Альтком»): використав авансовий платіж на цілі, інші, ніж витрати на мобілізацію щодо ообіт; або не повернув авансовий платіж відповідно до умов контракту, із зазначенням суми, яку принципал (ТОВ «ШБ «Альтком») не повернув.

Вимога за цією гарантією може бути пред`явлена після надання гаранту довідки з банку бенефіціара, яка підтверджує, що вищевказаний авансовий платіж був зарахований принципалу (ТОВ «ШБ «Альтком») на його рахунок № НОМЕР_1 у АТ «Промінвестбанк».

На виконання положень пункту 14.2 контракту Департаментом автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії на кореспондентський рахунок АТ «Промінвестбанк» було перераховано авансовий платіж у розмірі 19 891 760,73 євро, для подальшого перерахування на рахунок ТОВ «ШБ «Альтком» № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Промінвестбанк».

Перерахування авансового платежу відбувалось на підставі платіжних доручень наступними траншами: 24 грудня 2013 року - 1 035 052,26 євро; 27 грудня 2013 року - 7 590 383,21 євро; 27 грудня 2013 року - 7 090 851,41 євро; 31 грудня 2013 року - 980 074,17 євро; 31 грудня 2013 року - 158 984,03 євро; 08 січня 2014 року - 1 552 578,38 євро; 09 січня 2014 року - 1 483 837,27 євро .

05 грудня 2017 року у зв`язку з неповерненням ТОВ «ШБ «Альтком» авансового платежу відповідно до умов контракту, Департамент автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії звернувся до гаранта з вимогою щодо виконання банківської гарантії на загальну суму 18 229 819,45 євро.

14 грудня 2017 року гарант надіслав відповідь на вимогу, відповідно до якої відмовився виконати умови банківської гарантії, зокрема, у зв`язку з відсутністю довідки з банку бенефіціара з підтвердженням, що авансовий платіж був зарахований на рахунок ТОВ «ШБ «Альтком», відкритий в АТ «Промінвестбанк».

27 березня 2018 року Департаментом автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії була отримана аналогічна відповідь на повторну вимогу від 15 березня 2018 року.

Листом від 16 лютого 2018 року № 2-05/470 банк бенефіціара повідомив гаранта, що авансовий платіж був перерахований на кореспондентський рахунок АТ «Промінвестбанк», для подальшого перерахування на рахунок ТОВ «ШБ «Альтком» № НОМЕР_1 .

Листом від 16 жовтня 2018 року №2-05/3573 банк бенефіціара зазначив, що матиме змогу надати довідку з підтвердженням, що авансовий платіж був зарахований на визначений рахунок ТОВ «ШБ «Альтком», відкритий в АТ «Промінвестбанк», лише після отримання достовірного підтвердження, що авансовий платіж було зараховано АТ «Промінвестбанк» на відповідний рахунок ТОВ «ШБ «Альтком» (із зазначенням сум і дат).

11 лютого 2019 року Департамент автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії звернувся до ТОВ «ШБ «Альтком» і АТ «Промінвестбанк» із запитом на отримання інформації щодо фактичного зарахування авансового платежу на рахунок ТОВ «ШБ «Альтком» № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Промінвестбанк».

Вказані запити були отримані адресатами 14 лютого 2019 року.

11 березня 2019 року Департаментом автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії отримано відповідь АТ «Промінвестбанк» на запит щодо отримання інформації щодо фактичного зарахування авансового платежу на рахунок ТОВ «ШБ «Альтком», відкритий в АТ «Промінвестбанк», відповідно до якої повідомив, що вказана інформація є банківською таємницею у розумінні статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно не може бути надана заявнику.

Відповідь на запит від ТОВ «ШБ «Альтком» Департамент автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії не отримав.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії - Гловацького О. С. підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування немає.

Відповідно до частини першої статті 347 ЦПК України заява про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи у випадках, встановлених законом, подається до суду за місцезнаходженням банку, що обслуговує таку юридичну або фізичну особу.

За приписами частини першої статті 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта; відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених Законом про банки і банківську діяльність.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати, зокрема, інформацію та консультації з питань надання банківських послуг.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третіми особами при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Устатті 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банки зобов`язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом: обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю; організації спеціального діловодства з документами, що містять банківську таємницю; застосування технічних засобів для запобігання несанкціонованому доступу до електронних та інших носіїв інформації; застосування застережень щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення у договорах і угодах між банком і клієнтом.

Таким чином, інформацію, про отримання якої звернувся заявник, законом віднесено до категорії інформації з обмеженим доступом, стосовно якої не забезпечується вільний доступ усіх осіб.

Щодо отримання та розкриття такої інформації в чинному законодавстві встановлені певні процедури доступу та обґрунтовані обмеження в реалізації прав.

Так, відповідно до пункту 1.4 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління Національного банку України від 14 липня 2006 року № 267 (далі - Правила), банки зобов`язані за погодженням з клієнтом відображати в договорах, що укладаються між банком і клієнтом, застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її незаконне розголошення або використання.

У пункті 3.1 Правил передбачено, що письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою. Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. Письмовий запит (дозвіл) юридичної особи - клієнта банку має бути підписаний керівником або вповноваженою ним особою та скріплений печаткою юридичної особи. Запит та/або дозвіл клієнта може бути включений до договору про надання банківських послуг, що укладається між клієнтом і банком. У договорі також можуть бути визначені підстави та межі розкриття банком інформації, що становить банківську таємницю клієнта. На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю, або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі.

Згідно з положеннями статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи, або за рішенням суду.

Банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі, про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Коло суб`єктів, які мають право вимагати безпосередньо від банку розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, визначається статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і може змінюватися тільки на підставі закону. При цьому вказані суб`єкти мають право на отримання лише обмеженої інформації з урахуванням виконуваних ними функцій та з питань, зазначених у відповідному законі стосовно визначених суб`єктів.

Пунктами 4 та 5 частини першої статті 348 ЦПК України передбачено, що у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено: обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання.

Згідно з частиною другою статті 350 ЦПК України, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заяви.

З урахуванням вказаного, встановивши, що заявник не належить до кола суб`єктів, які мають право вимагати від банку розкриття інформації, що становить банківську таємницю, та не є особою, щодо якої така інформація на письмовий запит або з письмового дозволу може надаватися, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що для розкриття Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії інформації щодофактичного зарахування авансового платежу на підставі контракту від 12 грудня 2013 року № EWHG/CW/ICB-01 на рахунок ТОВ «ШБ «Альтком», яка становить банківську таємницю, відсутні підстави та повноваження.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно керувався статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка регулює спірні правовідносини, тому доводи касаційної скарги щодо цих обставин є неприйнятними.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом, їм надано належну оцінку у сукупності з іншими доказами у справі, а при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії - Гловацького Олексія Сергійовича залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович