Справа №265/6412/20
Провадження №2/265/1707/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 листопада 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/6412/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

за участі представника позивача ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , на утримання якого на користь ОСОБА_2 за судовим наказом Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 7 травня 2019 року з позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Проте після стягнення вказаних аліментів у позивача змінився матеріальний та сімейний стан. Так 21 травня 2019 року зареєстровано шлюб позивача з ОСОБА_5 . При цьому ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилась донька, ОСОБА_6 , на утримання якої рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 18 червня 2020 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини всіх доходів щомісячно, починаючи з 26 березня 2020 року та до повноліття дитини. На підставі переліченого з посиланням на ст. 192 СК України просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідачки на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі судового наказу, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя 7 травня 2019 року (справа №265/1345/19) з 1/4 частки від усіх видів доходу до 1/6 частки усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, відкликавши судовий наказ, виданий 7 травня 2019 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя.

Позивач, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, будучи про час та місце розгляду справи повідомленим належним чином.

Представник позивача, адвокат Калініченко А. В., в судовому засіданні повністю підтримав заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 , які просив суд задовольнити.

Відповідачка, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилась повторно, будучи повідомленою про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у її відсутність.

Від ОСОБА_2 також надійшло клопотання 20 листопада 2020 року з проханням відкласти розгляд справи, призначений на 20 листопада 2020 року об 9-00 год.

Суд натомість зауважує, що заява відповідачки про відкладення розгляду справи є повторною, тобто другою поспіль (а. с. 23, 33).

При цьому суд не бере до уваги той факт, що клопотання про відкладення розгляду справи було подано ОСОБА_7 , оскільки повноважень такої особи, як представника ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

Суд вказує, що відповідно до змісту ч. 13 ст. 128 ЦПК за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень.

Суд зазначає, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 15 жовтня 2020 року останній було надіслано повідомлення про призначення справи до розгляду на 20 листопада 2020 року об 9-00 год. (а. с. 24).

Отже, суд встановив, що відповідачка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, спочатку призначеного на 26 жовтня 2020 року об 11-00 год., а потім на 20 листопада 2020 року об 9-00 год., шляхом отримання під розпис судової повістки та її сповіщення за ч. 13 ст. 28 ЦПК відповідно (а. с. 22, 32).

За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В той же час згідно із ч. 3 ст. 223 ЦПК, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; а також повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

При цьому за ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З огляду на викладене суд зазначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому суд зазначає, що у даному випадку підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, а в разі повторної неявки такого учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, суд розглядає справу за його відсутності незалежно від причин його неявки.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки відповідача до суду. Такі положення пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22 травня 2019 року по справі № 310/12817/13.

Таким чином, з огляду на викладене обґрунтування суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи за позовом ОСОБА_1 через неявку відповідача відсутні.

Отже, за ст. 223 ЦПК суд дійшов переконання про можливість провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 , ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 листопада 2018 року по справі № 265/8584/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 27 вересня 2003 року, було розірвано 26 грудня 2018 року (а. с. 9).

Згідно із судовим наказом Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 7 травня 2019 року (справа № 265/1345/19) вбачається, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, починаючи з 28 лютого 2019 року (а. с. 10).

Вказаний судовий наказ був виданий судом 10 травня 2019 року для пред`явлення до примусового виконання ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами оглянутої цивільної справи № 265/1345/19.

Також за матеріалами оглянутої цивільної справи № 265/1345/19 вбачається, що на підставі свідоцтва про народження, виданого 2 квітня 2004 року відділом РАЦС Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 259 від 2 квітня 2004 року, вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якого вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Натомість відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 21 травня 2019 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 96 від 21 травня 2019 року, вбачається, що 21 травня 2019 року ОСОБА_1 одружився із ОСОБА_8 , внаслідок чого дружині було змінено прізвище на « ОСОБА_9 » (а. с. 11).

Також згідно із свідоцтвом про народження, виданим 9 січня 2020 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 25 від 9 січня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_10 (а. с. 12).

На підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 18 червня 2020 року по справі № 263/3813/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 26 березня 2020 року, що підтверджується копією виконавчого листа, виданого судом 7 вересня 2020 року стягувачу на підставі такого рішення для примусового виконання (а. с. 13, 14).

Суд зауважує, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Зі змісту ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

На підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При цьому в новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Оскільки у судовому засіданні сторонами не було надано відомостей про доходи позивача, то суд зауважує, що відсутність доходу платника аліментів не звільняє його від обов`язку забезпечення належного утримання своїх неповнолітніх дітей.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2019 року по справі № 755/14148/18 та від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17.

На підставі ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Натомість мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Враховуючи наведені норми, зважаючи також на обрахунок боргу з аліментів позивачу, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що складає за червень серпень 2020 року в середньому по 15243 грн. на місяць, то суд встановив, що 1/4 частка на утримання дитини повинна становити 3810,75 грн., 1/3 частка 5081 грн., а відповідно 1/6 частка становитиме 2540,50 грн., що майже дорівнюватиме прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, тобто для сина сторін, ОСОБА_11 .

Враховуючи наведені норми, суд, проаналізувавши наявні у справі докази, дійшов переконання, що ОСОБА_1 у судовому засіданні було доведено обставини, визначені ст. 192 СК, для зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду, оскільки позивач довів зміну його сімейного та матеріального становища, обумовленого народженням дитини та необхідністю сплачувати на її утримання аліментів.

Крім того суд зауважує, що наразі з ОСОБА_1 стягуються аліменти за судовими рішеннями у загальному розмірі 5/12 частки (1/6 + 1/4 = 5/12) від доходів позивача, що дорівнює 41,7%.

Натомість відповідно до змісту ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» максимальний розмір відрахувань за аліментами з доходів боржника не може перевищувати 50%.

На підставі наведеного вмотивування та враховуючи, що ОСОБА_1 не згоден на проведення стягнення з нього у фактичному розмірі 41,7% від його доходів, то для захисту прав платника аліментів внаслідок наявності на його утриманні двох дітей та, зважаючи на те, що відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 161 СК розмір аліментів на двох дітей визначено 1/3 частку від доходів платника, то враховуючи заявлені вимоги про зменшення розміру аліментів - суд дійшов висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1 .

Виходячи з рівності прав обох дітей позивача, встановлені обставини справи та доведені позивачем підстави для зменшення розміру аліментів через зміну його матеріального та сімейного стану, суд вважає за можливе заявлені позовні вимоги задовольнити шляхом зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_11 , з розміру 1/4 частки від доходів позивача до розміру 1/6 частки, що також відповідатиме загальновизнаному розміру аліментів на утримання двох дітей.

Суд при цьому зазначає, що оскільки рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 18 червня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 аліментів на утримання доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/6 частини набуло чинності, то процесуальні дії щодо його оскарження ОСОБА_2 наразі не впливають на розгляд справи за позовом ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Так предметом дослідження по даній справі є наявність за ст. 192 СК зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів на момент розгляду справи у суді для вирішення питання про зменшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, оскільки в разі виникнення підстав, передбачених ст. 192 СК, як платник аліментів, так й їх одержувач можуть звернутись до суду для зміни розміру аліментів на утримання дитини.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 7 травня 2019 року по справі № 265/1345/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частки до 1/6 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набуття рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення за судовим наказом Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 7 травня 2019 року по справі № 265/1345/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 28 лютого 2019 року та до досягнення дитиною повноліття, - припинити з дня набрання рішенням законної сили та повернути судовий наказ, виданий 10 травня 2019 року, після повного погашення по ньому заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 20 листопада 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Суддя