УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до суду, особа яка вказана, як відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на грошові кошти фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , які містяться на банківському рахунку НОМЕР_2 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», у розмірі 141 462,00 грн.

Заява обґрунтоване тим, що 14 липня 2020 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 підписано Договір на виготовлення та монтаж міжкімнатних перегородок та дверей №1404-01-2020. Договором визначено, що датою монтажу після виготовлення металевих конструкцій буде період з 10-го по 15-те вересня 2020 року. 14 липня 2020 року заявником перераховано авансовий внесок (платіж) у вигляді 90% загальної вартості замовлення в сумі 48 780,00 грн. Загальна вартість робіт за договором складає 54 200,00 грн. Виконавцем направлено лист на адресу позивача від 19 жовтня 2020 року із пропозицією змінити кінцеві строки, визначені пунтом1.4 договору щодо виконання робіт на 70-99 днів. Зважаючи на те, що виконавцем допущено грубе порушення пунктів 1.4 та 11.1 договору щодо строків виконання його умов, що на думку ОСОБА_1 є грубим порушення його права, як споживача, наявні підстави для розірвання договору та відшкодування збитків шляхом повернення авансового платежу і сплати пені, відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі 3% від загальної вартості робіт за договором за кожен день прострочення, що складає 92 682,00 грн, про що позивач має намір подати позовну заяву. Зважаючи на те, що виконавець повідомив споживача про необхідність продовження строків за договором на 70-99 днів та те, що виконавець не виключає можливість повної зупинки своєї підприємницької діяльності і банкрутства, у заявника наявні сумніви щодо можливості фактичної реалізації рішення суду за результатами розгляду позовної заяви. На думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вказану заяву було передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу розподілу судової справи між суддями.

У відповідності до частини 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

За змістом положень ч.13 ст.7 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до суду, оцінивши наведенні заявником підстави для вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до наступного.

Забезпечення позову -- це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено: особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовим обмеженням заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені в п.4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Проте, обраний позивачем спосіб забезпечення позову суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав відповідача, що будуть прямо перешкоджати господарській діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .

Також позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до суду є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 149, 150, 153,258-261, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: