КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Колдіної О.О.

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування,-

встановив:

13 червня 2019 року ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 73164,53 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 06 червня 2016 року з вини ОСОБА_1 відбулась ДТП за участю автомобілів Toyota, номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 , та Porsche, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ТОВ "Порше Лізинг Україна", що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

На момент ДТМ майнові інтереси власника автомобіля Porsche у зв`язку із його експлуатацією були застраховані у ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" згідно із договором добровільного страхування №28-0199-0157/13/0210 від 17 квітня 2013 року.

Вартість відновлення автомобіля Porsche після ДТП склала 73164,53 грн., які страховик просить стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_1 шкоду, пов`язану з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 73164,53 грн. та 1921 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити у зв`язку із пропуском позовної давності.

Посилається на те, що не була належним чином повідомлена про розгляд справи, у зв`язку із чим не могла реалізувати свої права в суді. Також вказує, що є внутрішньо переміщеною особою, на момент розгляду справи проживала в Київській області, Києво-Святошинського району, сХотів, починаючи з 15 липня 2020 року по теперішній час проживає в Голосіївському районі м.Києва. Зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності для пред`явлення вимоги, про що подано відповідну заяву.

Вказує, що позовна заява не підписана представником позивача, а наявна довіреність не підтверджує повноваження.

Позивач відзиву не подав, про розгляд справи в суді апеляційної інстанції обізнаний.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 187 ЦПК України визначено порядок дій суду у разі надходження позовної заяви, відповідачем у якій є фізична особа, а саме:

Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. (частина 1)

У разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. (частина 6)

З матеріалі справи убачається, що на виконання зазначеної вимоги суд звернувся до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, зазначивши при цьому останню відому суду адресу ( АДРЕСА_1 ).

На запит надано відповідь, що відповідач не має зареєстрованого місця проживання в Голосіївському районі міста Києва.

18 листопада 2019 року судом відкрито провадження у справі та її призначено до розгляду на 31 січня 2020 року.

Згідно даних конверту на ім`я відповідача він повернувся за закінченням терміну зберігання. 31 січня 2020 року у справі ухвалено рішення.

З доказів, що приєднані до апеляційної скарги убачається, що місце проживання відповідача зареєстровано у м.Донецьку.

Згідно даних довідки від 23 травня 2019 року №3244- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно даних довідки Управлінням праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 31 серпня 2020 року №2585 ОСОБА_1 в період з 23 травня 2019 року по 16 липня 2020 року перебувала на обліку за вказаною вище адресою.

Адреса: АДРЕСА_1 , на яку орієнтувався суд, вказана в постанові у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Згідно даних довідки від 15 липня 2020 року №3001- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Зазначені обставини вказують на те, що, встановлюючи місце проживання відповідача, суд обмежився даними інформації про місце проживання з однієї адміністративно-територіальної одиниці м.Києва (району у місті), не вжив додаткових заходів, які був зобов`язаний вжити для з`ясування питання про місце проживання відповідача, що призвело до ухвалення рішення у справі без належного повідомлення відповідача.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

З матеріалів справи убачається, що 17 квітня 2013 року між ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" та ТОВ "Порше Лізинг Україна" укладено договір добровільного страхування №28-0199-0157/13/0210, за умовами якого застраховано майнові інтереси ТОВ "Порше Лізинг Україна", пов`язані з експлуатацією автомобіля Porsche, номерний знак НОМЕР_2 .

06 червня 2016 року відбулась ДТП за участю автомобілів Toyota, номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 , та Porsche, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ТОВ "Порше Лізинг Україна", що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Згідно постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 визнано винною у порушенні правил дорожнього руху, які стали причиною ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

09 червня 2016 року ТОВ "Порше Лізинг Україна" звернулось до ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" із заявою про виплату страхового відшкодування.

ДТП визнано страховим випадком, страховиком складено страховий акт від 15 червня 2016 року №ДККА-51063, згідно якого розмір страхового відшкодування становить 73164,53 грн.

Згідно платіжного доручення від 15 червня 2016 року №11121 страховик здійснив виплату страхового відшкодування на користь ТОВ "Віннер ПЦКА".

Оскільки відповідачем не оспорюються фактичні обставини справи щодо ДТП, розміру спричиненої шкоди та обов`язку її відшкодувати саме ОСОБА_1 , суд апеляційної доходить висновку, що такі вимоги є доведеними та законними, оскільки ґрунтуються на положеннях закону про страхування та відшкодування шкоди.

При цьому, оскільки відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, відповідно не змогла реалізувати гарантовані їй процесуальні права, зокрема право подати заяву про застосування строків позовної давності, то така заява має бути прийнята та розглянута судом апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання за заявою про позовну давність, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

У цій справі позивач на підставі договору майнового страхування, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду.

З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань:

- деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та

- договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП).

При цьому слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання.

Так, згідно пункту 4 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України "Про страхування" та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України "Про страхування`та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

За приписами статті 253 цього ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи днем вчинення ДТП є 09 червня 2016 року. Отже, за змістом вищенаведених норм, загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг з 10 червня 2016 року і спливає у відповідні число та місяць останнього року, тобто такі, що відповідають числу та місяцю настання події. З урахуванням наведеного позовна давність спливає у число та місяць останнього третього року - 09 червня 2019 року.

Із цим позовом страхова компанія звернулась 13 червня 2019 року (четвер, робочий день) згідно відбитку календарного штемпеля органу поштового зв`язку на конверті, тобто після спливу позовної давності.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідачем подано заяву про застосування позовної давності.

Враховуючи, що позов у справі подано із спливом позовної давності, позивачем не зазначено про наявність поважних причин пропуску цього строку і він не просив поновити пропущений строк, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із спливом позовної давності.

Щодо доводів скаржника в частині відсутності на позовній заяві підпису особи, яка її подає, колегія суддів вказує на таке.

З матеріалів справи убачається, що позовну заяву складено та подано представником позивача за довіреністю адвокатом Сечко С.В., про що в заяві зазначено, проте така не містить підпису представника.

Апеляційний суд згідно вимог цивільного процесуального законодавства не наділений повноваженнями на стадії апеляційного розгляду встановлювати строк для усунення недоліків позовної заяви та вирішувати в подальшому питання про залишення позову без розгляду у разі невиконання цих вимог.

Разом з тим, апеляційний суд констатує, що ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" в ході судового провадження не заявляло про відсутність волевиявлення щодо пред`явлення вимоги на захист порушеного права, отже, уникаючи надмірного формалізму, колегія суддів уважає, що цей недолік не впливає на вирішення справи за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 2881,50 грн. судового збору, які мають бути стягнуті з позивача у зв`язку із ухваленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (код ЄДРЮОФОПГФ 30859524, м.Київ вул. Івана Федорова, 32-А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) на відшкодування судових витрат 2881,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова