Єдиний унікальний номер 236/2407/20
Номер провадження 22-ц/804/3342/20
Номер провадження 22-ц/804/3342/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» та представника ОСОБА_1 - адвоката Лаврищева Віктора В`ячеславовича на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 вересня 2020 року (ухваленого під головуванням судді Сердюк Н.В. у м. Лиман Донецької області, повний текст судового рішення складено 04 вересня 2020 року) у цивільній справі №236/2407/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплат,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17.07.2017 року та була звільнена за п. 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач повний розрахунок з нею не провів.

Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі з березня по липень 2017 року у розмірі 23657,79 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 5604,73 грн..

Рішенням Краснолиманського міського суду від 04 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь позивача заборгованість по заробітній платі за квітень 2017 року в сумі 645,50 грн., за травень 2017 року в сумі 597,54 грн., за червень 2017 року в сумі 260,58 грн., за липень 2017 року в сумі 15869,33 грн., а всього 17372,95 грн, та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 3947,11 грн.; зобов`язано відповідача при виплаті позивачу доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі; стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 612,61 грн.; в іншій частині позову відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення.

В апеляційній скарзі представник АТ «Українська залізниця» просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції не враховано, що з 16 березня 2017 року у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих цій дирекції (зокрема й підрозділ в якому працювала позивач) було припинено нарахування заробітної плати працівникам зазначеного СП. Відповідач відсутній за фактичним місцем ведення діяльності у місці роботи позивача (м. Іловайськ) через форс-мажорні обставини, що у свою чергу обмежило доступ до первинних документів, зокрема і табелів обліку робочого часу, які є основною підставою для нарахування працівникові заробітної плати. Таким чином відповідач не має можливості перевірити факт виконання позивачем своїх трудових обов`язків та виконати свої зобов`язання перед ним згідно ст. 47,83,115,116 КЗпП України

Сам по собі факт звільнення позивача 17.07.2017 року не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки заробітна плата - це винагорода за фактично виконану роботу, а не перебування у трудових відносинах.

Крім того, відсутність даних в індивідуальних відомостях застрахованих осіб і відомостях з центральних баз даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи вказує на відсутність проведення нарахувань, а як наслідок і заборгованості, що сталося внаслідок форс-мажорних обставин.

В апеляційній скарзі представник позивача Лаврищев В.В. просить змінити рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року, а також компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати за березень 2017 р. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

В обґрунтування посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати не виплаченими позивачу суми заробітної плати за березень 2017 року суперечить положенням Порядку формування та подання страхувальником звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015 року. Вважає, що враховуючи положення п.1-2 Розділу IV зазначеного порядку сам по собі звіт Додаток 4, на підставі якого формується індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) не містить даних про виплату заробітної плати позивачу. Жодних документів, які б підтверджували виплату заробітної плати позивачу за березень 2017 року до суду першої інстанції не надавалось.

Вважає посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року необгрунтованим, оскільки єдиним документом, який підтверджує обставин непереборної сили є сертифікат Торгово-промислової палати України. На його адвокатський запит ТПП України роз`яснено, що сертифікат та висновок є різними за юридичним змістом документами, зокрема сертифікатом засвідчуються форс-мажорні обставини, а висновок досліджує фактичні обставини, що склалися у господарській діяльності та вплив на них форс-мажорних обставин.

Відзиви на апеляційні скарги не надійшли.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 29262, 52 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимогами апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував із відповідачем в трудових правовідносинах, що підтверджується записами у трудовій книжці та не оспорюється відповідачем.

Згідно наказу №3811/ДН-ОС від 10.07.2017 року ОСОБА_1 звільнена з посади чергового по залізничній станції Господарства перевезень виробничого підрозділу «Станція Іловайськ» Станція Торез структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на підставі ч. 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату з виплатою компенсації за 35 днів відпустки та вихідної допомоги, про що у трудовій книжці зроблено запис.

В підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надано копії розрахунків заробітної плати (табулеграм), відповідно до яких нарахована позивачу заробітна плата становить: за квітень - 645,50 грн., травень - 597,54 грн., червень - 260,58 грн., липень (з урахування компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги) - 15869,33 грн. .

До розрахунку заробітної плати за березень - липень 2017 року за розрахунковими листами (табулеграмами) входить оплата простоїв (код 340).

Наказом начальника Донецької дирекції залізничних перевезень від 17 березня 2017 року № 236/ДНД та наказом начальника ВП "Станція Іловайськ" від 20 березня 2017 року № 108 було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року.

Пунктами 2 - 8 наказу начальника Донецька дирекція залізничних перевезень від 17.03.2017 № 236/ДНД, працівників зобов`язано на час простою виходити на свої робочі місця згідно початку роботи відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку та розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу - уходу працівників, які знаходяться на простої». На весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П». Оплату за час простою не з вини працівника провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи .

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала із відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримала повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості з квітня по липень 2017 року.

Також суд першої інстанції у зв`язку із невиплатою заборгованості позивачу на момент ухвалення рішення і враховуючи те, що затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати є обґрунтованими.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати за квітень - липень 2017 року, копії наказів та трудової книжки. Зазначені розрахунки та докази нічим не спростовані.

При цьому посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати є необґрунтованими, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обов`язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Оскаржуючи судове рішення, відповідач не надав інших доказів на спростування наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання на те, що відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, а тому відсутні підстави для виплати заробітної плати, не можуть бути прийнятими до уваги, так як спростовуються встановленими обставинами. Підприємство працювало в умовах АТО з 2014 року і до 2017 року повинно було передбачити всі можливі обставини, які б перешкодили подальшій діяльності структурних підрозділів, задля чого повинно було приймати всі заходи для того, щоб мати на території України всі первинні бухгалтерські документи для оплати праці працівників.

Незалежно від виниклої ситуації відповідач мав можливість вирішити питання оперативно щодо звільнення працівників, однак вирішив це питання лише в липні 2017 року. Доказів того, що для вирішення питання про видання наказу про звільнення працівників існувала непереборна сила не надано.

Доводи відповідача щодо відсутності первинної документації, що унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються до уваги з огляду на те, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги).

Також слід зазначити, що індивідуальні відомості про застраховану особу підтверджують припинення нарахування заробітної плати з квітня 2017 року, однак не спростовують той факт, що з квітня 2017 року по день звільнення позивач виконувала свої трудові обов`язки.

Із долучених до матеріалів справи відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 , вбачається, що в березні 2017 року страхувальником - регіональна філія «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» сплачено страхові внески в Пенсійний фонд із заробітної плати ОСОБА_1 , нарахованої в розмірі 6284,84 грн. за 31 день страхового стажу.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати частково, суд першої інстанції правильно виходив із того, що долучені до матеріалів справи індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-5 підтверджують сплату відповідачем страхових внесків за березень 2017 року в повному обсязі, що у свою чергу свідчить про виплату позивачу заробітної плати за цей місяць.

Висновок суду в цій частині підтверджується індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 , із яких вбачається, що в березні 2017 року страхувальником - регіональна філія «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» сплачено страхові внески в Пенсійний фонд із заробітної плати ОСОБА_1 , нарахованої в розмірі 6284,84 грн. за 31 день страхового стажу. З квітня по липень 2017 року відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Положення частин другої, восьмої статті 9, частини другої статті 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначають, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до п.11 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники податків, зазначені у пункті 1 ч.1 ст. 4 зазначеного Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення).

Таким чином встановлено і підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного Фонду України, що за березень 2017 року за працівника ОСОБА_1 відповідачем до Пенсійного фонду були сплачені страхові внески із заробітної плати в розмірі 6284,84 грн. та враховано 31 день страхового стажу для пенсії, які сплачуються одночасно під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), що обґрунтовано було враховано судом першої інстанції.

Наданий позивачем розрахунок заробітної плати за березень 2017 року(табулеграма) підтверджує нарахування заробітної плати в сумі 6284,84 грн.,однак не підтверджує її невиплати. Разом з тим індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-5 підтверджують сплату відповідачем страхових внесків за березень 2017 року в повному обсязі, що у свою чергу свідчить про виплату позивачу заробітної плати за цей місяць. Зазначене нічим не спростовано.

Наданий відповідачем видатковий касовий ордер №1542 від 06.09.2017 року підтверджує виплату відповідачем позивачці депонованої заробітної плати за першу половину березня 2017 року в сумі 2003,86 грн., про що позивач з якихось причин не зазначила у своїй позовній заяві та навпаки просить ухвалити рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року в повному розмірі, нарахованому згідно табуляграми і не враховує отримані нею кошти. Таким чином відсутні підстави сумніватися в правильності відомостей, викладених в формі ОК-5 про виплату позивачеві заробітної плати за березень 2017 року в повному обсязі. Зазначені в формі дані позивач нічим не спростувала.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що інформація щодо заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року спростовується даними із реєстру застрахованих осіб, а саме наданою індивідуальною відомістю про застраховану особу об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та не спростовується наданими доказами та відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року та відповідному перерахунку за цей місяць суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням терміну її виплати.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що ОСОБА_1 не було виплачено заробітну плату за березень 2017 року не знайшли свого підтвердження. Індивідуальні відомості про застраховану особу за квітень-липень 2017 року не містять даних про перерахування страхових виплат, тобто підтверджують не виплату заробітної плати позивачеві за вказаний період, що було враховано судом першої інстанції.

Також зазначені виплати були правильно враховані судом першої інстанції при визначенні розміру компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати, які підлягають стягненню на корись позивача

Данні розрахунки відповідають положенням Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати».

Посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не враховано неможливість виконання зобов`язань через настання форс-мажорних обставин є безпідставними.

Обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Наданий до суду науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України не звільняє відповідача від обов`язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці, а лише підтверджує відсутність вини підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не спростував надані позивачем документи щодо наявності заборгованості із заробітної плати із квітня по липень 2017 року, а інформація щодо заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року спростовується даними із реєстру застрахованих осіб, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року та відповідному перерахунку за цей місяць суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням терміну її виплати.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційних скарг і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення не вбачається.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1, ст.. 5 Закону України «Про судовий збір» та на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції апеляційної скарги представника позивача, компенсуються за рахунок держави.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення судові витрати, понесені ним у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на нього самого.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 29262,52 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» та представника ОСОБА_1 - адвоката Лаврищева Віктора В`ячеславовича залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: