Дата документу 20.11.2020 Справа № 331/3522/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/3522/20 Головуючий у 1 інстанції Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/807/3382/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року про передачу за підсудністю справи за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «КС «ЮК Демос» про захист прав споживачів, стягнення суми внесків, відсотків за депозитним договором та неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КС «КС «ЮК Демос» про захист прав споживачів, стягнення суми внесків, відсотків за депозитним договором та неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року справу передано за підсудністю на розгляд до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

На зазначену ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, справу направити до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 21 жовтня 2020 року, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи ухвалу про передачу справи до іншого суду, суд першої інстанції виходив із того, що справа не підсудна даному суду, позивач не є споживачем послуг, а відтак позов повинен бути пред`явлений за загальними правилами підсудності - за місцем знаходження відповідача.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до про захист прав споживачів, стягнення суми внесків, відсотків за депозитним договором та неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язання, в порядку ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Підставами позовних вимог, позивач визначив порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року, з наступними змінами та доповненнями, до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що випливають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків).

Вбачається, що позов пред`явлено відповідно до вимог ст. 28 ЦПК України, за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Олександрівського району м. Запоріжжя. А тому, справа підсудна Жовтневому районному суду м. Запоріжжя.

Передаючи справу за підсудністю до іншого суду, суд першої інстанції виходив також з того, що в позовній заяві не заявлено жодної вимоги про захист прав споживачів.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Згідно ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» в позовній заяві заявлено вимогу щодо розірвання Договору № АДВ-00000070 "про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 19.10.2018р., укладений між позивачем на відповідачем у зв`язку очевидністю його не виконання на умовах даного договору.

Крім того, згідно з ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» в позовній заяві заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача неустойки за прострочення виконання за Договором за період з 19.10.2019р. ш 19.09.2020р.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що позовна заява містить вимоги щодо захисту прав споживачів.

Передаючи справу за підсудністю до іншого суду, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що між позивачем та відповідачем укладено інший правочин - договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, який не є споживчим посилаючись на ч. 1 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки».

Вказаний висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на наступне.

За приписами ст.23 Закону України «Про кредитні спілки», внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті десятої цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежність надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, те, що договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок є фінансовою послугою, яка надається у відповідності до вимог ЗУ „Про захист прав споживачів" встановлюється „Правилами здійснення депозитних операцій для кредитних спілок" затверджені Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 30.12.2011 № 821 (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 26.04.2016 № 908).

Пунктом 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року про передачу справи на розгляд іншому суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

Керуючись ст.ст. 259, 367, 268, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року у цій справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 20 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: