КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №359/3847/20 головуючий у суді І інстанції: Борець Є.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позову вказав, що наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 13.03.2020 року № 106/о ОСОБА_1 було звільнено з посади синоптика першої категорії ОМС ЦОПР САО за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КзПП України. З 27 серпня 1996 року позивач була співробітником Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, що підтверджується записами в трудовій книжці. Безперервний стаж роботи на підприємстві становить повних 24 роки. Зазначає, що при звільненні позивача із займаної посади, підприємство не здійснило повний розрахунок із позивачем, не виплатило їй вихідну допомогу при звільненні, що передбачена п. 6.25.2 Колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками. 28 квітня 2020 року позивач звернулась до Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр «Київцентраеро» із заявою щодо надання їй наказу про звільнення від 13 березня 2020 року, довідку про середньомісячний заробіток, а також надати відомості про причини не здійснення із нею розрахунку при звільненні. Станом на час подання позовної заяви, відповідь не надходила. Позивачем було подано заяву на виплату матеріальної допомоги 11 березня 2020 року, на яку 17 квітня 2020 року було надано відповідь, хоча заяву, відповідно до умов Колективного договору, роботодавець мав розглянути саме 11 березня 2020 року. Адвокат Клименко К. О. звернулась із адвокатським запитом до ВП «ФПАРРіЗ України» щодо можливих змін до Колективного договору, або переговорів на цей рахунок, на що листом від 13 квітня 2020 року було повідомлено, що будь-які зміни до Колективного договору не вносились, переговори не проводились. Також, 20 травня 2020 року адвокат Клименко К. О. звернулась до Украероруху щодо залишку коштів на рахунку у зв'язку із зверненням за адвокатською допомогою ОСОБА_1 , отже інформація щодо можливості здійснення відповідачем виплат, згідно умов Колективного договору, має бути підтвердженна до розгляду справи по суті. Позивач вважає, що відповідач має виплатити їй 20 посадових окладів, оскільки відповідно до пункту 6.25.2 Колективного договору, у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги, яка в цілому не має перевищувати 20 посадових окладів. У разі звільнення працівника, керівництво повинно провести з ним повний розрахунок, не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. 06 травня 2020 року адвокат Клименко К. О. звернулась до РСП «Київцентраеро» із адвокатським запитом з проханням надати адвокату наступну інформацію про: середньоденний та середньомісячний заробіток ОСОБА_1 за два місяці, що передували звільненню, розмір матеріальної допомоги, яка мала бути виплачена Державним підприємством обслуговування повітряного руху України відповідно до п. 6.25.2 Колективного договору ОСОБА_2 та розмір посадового окладу. Запит було отримано 15 травня 2020, однак станом на дату подання позовної заяви відповідь не надходила.

Позивач просила стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 03 квітня 2020 року, матеріальну допомогу при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 469 600 грн. та судові витрати у розмірі 840,80 грн. судового збору.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі 469600 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 124710 грн. 45 копійок, а також судові витрати у розмірі 840 грн. 80 копійок.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Державне підприємство обслуговування повітряного руху України подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом не досліджено належним чином всі докази по даній справі, рішення суперечить вимогам закону, оскільки ґрунтується на припущеннях, зокрема щодо наявності власних коштів на рахунку відповідача, не взявши при цьому до уваги твердження відповідача про те, що протягом звітного періоду підприємство не отримувало прибутку, а навпаки несло величезні збитки. Також, зазначає, що нарахування і виплата одноразової грошової допомоги при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію не входить до складу заробітної плати та не передбачена нормами КЗпП України, що підтверджується висновком Верховного суду у постанові від 21.01.2020 року у справі №520/7043/17. Крім того, звертає увагу на постанову ВП ВС від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16, у якій зазначено про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця та нараховується у розмірі середнього заробітку, який не входить до складу заробітної плати.

ОСОБА_1 надала суду відзив на апеляційну скаргу, у якому вказала, що судом першої інстанції дотримано норми процесуального законодавства, зокрема вимог ст. 376 ЦПК України. Жодних належних доказів, щодо неможливості виконання умов колективного договору, підтверджених у відповідності до діючого законодавства відповідачем не надано. В апеляційній скарзі не зазначено, які саме застосовані норми законодавства не правильно витлумачив суд, або не застосував закон, який мав бути застосований до спірних правовідносин, позивач вважає аргументи в цій частині апеляційної скарги надуманими та не обґрунтованими.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позовну вимогу про стягнення матеріальної допомоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що ДП «Украерорух» безпідставно відмовило виплатити позивачу матеріальну допомогу, і це розцінюється судом як свавільне втручання відповідача у право ОСОБА_1 на мирне володіння належних їй грошових коштів, що гарантується ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Крім того, фінансовий стан ДП «Украерорух» може бути підставою не для відмови у задоволенні позову, а лише відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду в порядку, передбаченому ст.435 ЦПК України, а тому зДП «Украерорух» на користь позивача належить стягнути матеріальну допомогу в розмірі 469600 гривень.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що зі змісту головного бухгалтера РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух» №40 від 9 червня 2020 року (а.с.149) вбачається, що станом на день звільнення ОСОБА_1 з роботи розмір її середньоденного заробітку становив 1861 гривню 35 копійок. В період часу з 3 квітня 2020 року до 13 липня 2020 року кількість робочих днів становить 67 днів. З огляду на це суд вважає, що з ДП «Украерорух» на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 124710 гривень 45 копійок (1861,35 х 67).

Однак, такі висновки суду не повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що відповідно до змісту трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працювала в ДП «Украерорух» на посаді синоптика 1 категорії органу метеорологічного стеження Центру організації повітряного руху з 27 серпня 1996року(а.с.21-28).

Відповідно до змісту листа головного бухгалтера РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух» №19.1-03/290/20 від 21 травня 2020 року вбачається, що розмір посадового окладу позивача становив 23480 гривень(а.с.89).

Відповідно до п.6.25.2 колективного договору, укладеного між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками, в редакції, чинній на час звільнення позивача з роботи, у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація підприємства гарантувала надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшувала посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 5 років - по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшувала посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не міг перевищувати 20 посадових окладів(а.с.30-58).

Наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №106/о від 13 березня 2020 року (а.с.148) ОСОБА_1 була звільнена з роботи з 3 квітня 2020 року за її власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі ст.38 КЗпП України.

Зі змісту трудової книжки серії НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_1 працювала в ДП «Украерорух» з 27 серпня 1996 року до 3 квітня 2020 року. Стаж безперервної роботи позивача в ДП «Украерорух» склав повних 23 роки. ОСОБА_1 була звільнена з роботи за її власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Ці обставини переконливо свідчать про те, що на підставі п.6.25.2 колективного договору у ДП «Украерорух» виник обов`язок, а не право виплатити в день звільнення позивача з роботи матеріальну допомогу в розмірі 469600 гривень (23480 х 20).

Зі змісту листа заступника директора з управління активами ДП «Украерорух» №1-17.4/6389/20 від 27 травня 2020 року (а.с.138-139) вбачається, що станом на 3 квітня 2020 року на рахунках відповідача зберігались грошові кошти в розмірі 2243183 гривень 57 копійок, 12964 доларів США 24 центів, 10364848 євро 4 центів та 1630 фунтів стерлінгів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги в розмірі 469600 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що нарахування і виплата одноразової грошової допомоги при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію не входить до складу заробітної плати та не передбачена нормами КЗпП України, що підтверджується висновком Верховного суду у постанові від 21.01.2020 року у справі №520/7043/17, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки виплата вихідної допомоги передбачена п.6.25.2 колективного договору. А посилання відповідача на постанови ВС, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вони не релевантні з правовідносинами, які встановлені у справі, що розглядається.

Відповідно до ст. 10 та ч. 3 ст. 13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, а також сторін, які їх уклали.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України вихідна допомога виплачується працівникові при припиненні трудового договору з певних підстав. Однак підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно із законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників (частина перша статті 9-1 КЗпП України). Іншими словами, оскільки законодавство встановлює мінімальні гарантії щодо виплати вихідної допомоги, то більший, ніж визначений у КЗпП України, її розмір може бути встановлений, зокрема, у трудовому договорі.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановлено, що Постановою КМУ від 11 березня 2020року №211 оголошено карантин та інші заходи збереження здоров`я людей в умовах епідеміологічної ситуації.

Зі змісту протоколу №2 від 18 березня 2020 року (а.с.121-123) вбачається, що робочою групою з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру ДП «Украерорух» було прийнято рішення, що з огляду на невизначеність тривалості карантинних заходів в Україні та світі, періоду відновлення» польотів в повітряному просторі України та фінансової дисципліни авіакомпаній щодо оплати поточних рахунків за АНО, яка несе ризики щодо подальшої фінансової стабільності підприємства, відповідно до пункту 14.1 Колективного договору задекларувати вимушену необхідність здійснювати лише обов`язкові виплати, які не перевищенням законодавчо-правових (заробітна плата працівників та обов`язкові податки та збори), до 31.05.2020 включно.

Пунктом 14.1 колективного договору визначено, що усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком №26 до цього договору.

17 квітня 2020 року, тобто через два тижні після звільнення позивача з роботи, в.о. директора РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух» надіслав ОСОБА_1 лист №19.1-03/225/20 (а.с.71), в якому позивачу було повідомлено про неможливість виплати матеріальної допомоги.

До п.6.25.2 колективного договору були внесені зміни (а.с.117), відповідно до яких в подальшому виплата матеріальної допомоги буде здійснюватись на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою організацією. Відповідно до такого договору виплата матеріальної допомоги буде надаватись за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). При цьому договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний до 1 липня 2020 року за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання. Однак робоча група з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру ДП «Украерорух» не уповноважена приймати рішення, що фактично змінюють зміст колективного договору та прямо суперечать передбаченим в ньому гарантіям.

Судом апеляційної інстанції був прийнятний новий доказ у справі - Висновок Торгово-промислової палати України від 29 липня 2020року, оскільки він був винесений після ухвалення судового рішення судом першої інстанції та сторона не мала можливості надати його суду першої інстанції до ухвалення рішення по суті.

Згідно висновку Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 29 липня 2020 року, підтверджують :

Настання істотної зміни обставин, які унеможливлюють виконання умов колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками, зареєстрованого управлінням соціального захисту населення Бориспільської міської ради 11 лютого 2015 року у період настання карантинних обмежень (з 16.03.2020 року) та протягом 6 місяців після їх завершення.

У зв`язку із внесеними змінами та доповненнями до КД від 19.05.2020 року зареєстровані 28.05.2020 року щодо яких сторонами було досягнуто згоди, та у зв`язку з настанням істотної зміни обставин з 16.03.2020 року, адміністрація Украероруху зі свого боку має виконувати свої зобов`язання щодо умов та порядку виплат, що перевищують законодавчо визначені гарантії, працівникам підприємства, у відповідності до зазначених змін та доповнень до КД, з моменту настання істотної зміни обставин.(а.с.228)

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

З урахуванням висновку Торгово-промислової палати України від 29 липня 2020року в якому визначено, що зміни, які були внесені до КД щодо виплат при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, діють на правовідносини які виникли з 16 березня 2020року, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про, те що рішення робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру ДП «Украерорух» від 18 березня 2020 року та зміни до колективного договору (а.с.116-119) не поширюються на спірні правовідносини.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач з 16.03.2020 року застосовує положення колективного договору зі змінами та доповненнями від 19.05.2020 року, як визначено у висновку Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 29 липня 2020 року. Відповідач не зміг розрахуватись з позивачем у строки визначені ст. 116 КЗпП, в наслідок настання істотних змін обставин, що дає підстави встановити факт відсутності вини в діях відповідача та не застосовувати до нього визначені у ст. 117КЗпП стягнення у зв`язку порушення зобов`язання.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки в діях відповідача відсутня вина та відповідач у відповідності до положення колективного договору зі змінами та доповненнями від 19.05.2020 року проводить зазначені виплати у строки та порядку визначеному колективним договором. А тому, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача було порушено відповідачем.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку заслуговують на увагу, висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2020 року скасувати в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 124710 грн. 45 копійок та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 124710 грн. 45 копійок відмовити.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «19» листопада 2020 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова О.І. Сліпченко