Провадження № 22-ц/801/2034/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 рокуСправа № 127/28968/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/28968/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» про визнання незаконними та скасування наказу про поновлення на роботі та наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, інших виплат та моральної шкоди,

за апеляційними скаргами Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод», та ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2020 року, яке ухвалене суддею Дерновою В.В. о 14 год 44 хв, повний текст складено 30 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що наказом ДП «45 експериментальний механічний завод» №100к від 26.06.2019 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » його було поновлено на роботі, а наказом ДП «45 експериментальний механічний завод» № 159к від 23.09.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з втратою довір`я до нього на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП», його було звільнено з роботи.

Просив визнати дані накази незаконними та скасувати їх, а також просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.09.2019 року по день прийняття судом рішення з розрахунку 497,94 грн. за один робочий день, середній заробіток за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні з розрахунку 497,94 грн за один робочий день, грошову компенсацію за 29 календарних днів невикористаної щорічної основної і 5 календарних днів додаткової відпусток в сумі 16 929,96 грн з розрахунку 497,94 грн за один день відпустки за період його діяльності на підприємстві з 02.07.2018 року до 23.09.2019 року, 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати за один календарний місяць, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що його було повторно звільнено з роботи з допущенням грубих порушень вимог чинного законодавства.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано накази Державного підприємства «45 Експериментальний механічний завод» від 26 червня 2019 року № 100к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », № 159к «Про звільнення через утрату довіри» ОСОБА_1 за п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника цеху № 3 Державного підприємства «45 Експериментальний механічний завод».

Стягнуто з Державного підприємства «45 Експериментальний механічний завод» на користь ОСОБА_1 119 428,65 грн (сто дев`ятнадцять тисяч чотириста двадцять вісім гривень 65 коп.) середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24 вересня 2019 року до 25 вересня 2020 року включно (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів) та 2102 грн (дві тисячі сто дві гривні) моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць (середньомісячної заробітної плати) допущено до негайного виконання.

Не погодившись із ухваленим рішенням Державне підприємство «45 Експериментальний механічний завод», пославшись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки вважає, що рішення ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 119 428,65 гривень на 125 978,82 гривень.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ДП «45 експериментальний механічний завод», суд першої інстанції вірно виходив, що підстав для звільнення позивача за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України у відповідача не було, оскільки останнім не було надано суду конкретних фактів, які б доводили вину працівника ОСОБА_1 .. А без доведення вини не може бути достатньо підстав для недовіри та звільнення позивача з роботи на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального і процесуального права та надав відповідну правову оцінку всім фактичним обставинам справи та доказам.

Так судом першої інстанції встановлено:

Наказом Державного підприємства «45 Експериментальний механічний завод» від 26 червня 2019 року № 100к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » на виконання рішення Вінницького апеляційного суду від 21 червня 2019 року у справі № 127/28449/19 було скасовано наказ № 203к від 08.10.2018 року «Про звільнення» ОСОБА_1 та поновлено на посаді начальника цеху № 3 з 09.10.2018 року (т. 1, а.с.20).

Вказаний наказ було надіслано ДП «45 ЕМЗ» на адресу ОСОБА_1 лише листом № 121/ВК від 06.08.2019 року (т. 1, а.с.20).

Вступний інструктаж ОСОБА_1 було проведено лише 20.08.2019 року, що підтверджується контрольною карткою інструктажу (т. 1, а.с.178).

Наказом Державного підприємства «45 Експериментальний механічний завод» від 9 серпня 2019 року № 131к «Про проведення службового розслідування» було створено комісію для проведення службового розслідування фактів, описаних в обвинувальному акті від 29.12.2017 року, акті позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «45 ЕМЗ» за період з 01.01.2015 року до 11.04.2017 року, даних судово-бухгалтерської експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження № 0000160 від 13.05.2017 року (т. 1, а.с.21).

Наказом Державного підприємства «45 Експериментальний механічний завод» від 12 серпня 2019 року № 134к «Про продовження проведення службового розслідування» було продовжено термін службового розслідування до 09.09.2019 року (т. 2, а.с.68).

Наказом Державного підприємства «45 Експериментальний механічний завод» від 20 серпня 2019 року № 140к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » було відсторонено від виконання повноважень за посадою начальника цеху № 3 ОСОБА_1 з 20.08.2019 року, без збереження заробітної плати на час проведення службового розслідування (т. 1, а.с.22).

Наказом Державного підприємства «45 Експериментальний механічний завод» від 23 вересня 2019 року № 159к «Про звільнення через утрату довіри» позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника цеху № 3 Державного підприємства «45 Експериментальний механічний завод» на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, враховуючи матеріали службового розслідування та пояснення ОСОБА_1 (т. 1, а.с.23, зворотній бік).

Вказаний наказ було надіслано ДП «45 ЕМЗ» на адресу ОСОБА_1 листом № 162/ВК від 23.09.2019 року (т. 1, а.с.23).

Суд першої інстанції, вірно прийшов до висновку про скасування першого наказу державного підприємства «45 Експериментальний механічний завод» від 26 червня 2019 року № 100к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », який був підписаний директором заводу Миколою Чумаком , оскільки останній в цей період, згідно повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації від 02.12.2019 року № 0.184-41039/0/15-19-Вих, у період з 18:23 год 22.06.2019 року до 04:33 год 28.06.2019 року перебував за межами території України (відвідував м. Лондон, Великобританія) (т. 1, а.с.63).

Наказ був підписаний неуповноваженою на це особою, так як в цей період обов`язки директора виконував його перший заступник Гаріпов Р.Ф .

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі, зокрема, винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); винна дія працівника; втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і тому подібне), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 592/7118/17 (провадження № 61-24468св18) та від 11 червня 2020 року у справі № 643/13899/17 (провадження № 14-48176св18).

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 займав посаду начальника цеху №3 ДП «45 експериментальний механічний завод», договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з ним не укладався. Відсутня така відповідальність, згідно посадової інструкції (т.1, а.с.30), яка введена в дію 01 червня 2017 року. Колегія суддів, критично ставиться до відповідальності, яка передбачена посадовою інструкцією, яка введена через чотири дні після першої (05.06.2017 року), оскільки ОСОБА_1 з останньою ознайомлено не було.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 є матеріали службового розслідування. Однак, як з акту позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод (т.2, а.с.36-58), Акту службового розслідування від 9 вересня 2019 року, (т. 2, а.с.59-66), аудиторського звіту за результатами державного фінансового аудиту діяльності державного підприємства «45 експериментальний механічний завод за період 01.01.2016 по 30.06.2020 рр. (т.4, а.с.30-48) неможливо встановити, у чому саме полягали винні дії чи бездіяльність ОСОБА_1 як працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, всі вони мають виключно описовий характер, а матеріали службового розслідування, посилання на які містить вказаний наказ, не мають відповідного чіткого формулювання.

Колегія суддів, зауважує, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку щодо правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу Державного підприємства «45 Експериментальний механічний завод» від 23 вересня 2019 року № 159к «Про звільнення через утрату довіри» ОСОБА_1 за п. 2 ст. 41 КЗпП України, а також поновлення його на посаді начальника цеху № 3 Державного підприємства «45 Експериментальний механічний завод».

Відповідачем як роботодавцем не спростовано доводи позивача та не доведено наявність законних підстав для звільнення працівника.

Відповідно до положень частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Урахувавши положення частини другої статті 235 КЗпП України, суд першої інстанції правильно обчислив середній заробіток за час вимушеного прогулу, встановивши середньоденний заробіток, що відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», встановивши 472,05 грн на день.

Доводи заявника у апеляційній скарзі про те, що судом невірно було встановлено середньоденний заробіток, спростовуються тим, що сума 497,94 гривень була встановлена у іншій справі і за інший період (справа 127/28449/18 з 22.06.2019 р. по 19.08.2019 р.).

Інші доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду.

Указаної правової позиції притримується Верховний Суд (постанова від 10 червня 2019 року №385/1345/16ц).

При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 18 листопада 2020 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.