Справа №345/3505/20
Провадження № 2/345/1187/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2020 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони 02.10.2017 року розірвали шлюб.

Від шлюбу в них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.09.2018 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн., щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття.

Зазначеної суми аліментів недостатньо для належного забезпечення рівня життя дітей, для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З часу ухвалення рішення розмір витрат на утримання дітей значно зросли. Відповідач є здоровим, працездатним і здатний надавати таке утримання. Тому вона вимушена звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, щомісячно до досягнення ними повноліття.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.10.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву, відповідач позов не визнав. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що його матеріальний стан змінився в гіршу сторону. На даний час він не може влаштуватись на постійну роботу, перебивається тимчасовими заробітками. Збільшення розміру аліментів в сумі яку бажає отримувати позивач поставить його в скрутне матеріальне становище. Також зазначив, що він створив нову сім`ю. Окрім того в нього відсутнє рухоме та нерухоме майно, що підкреслює не дуже добре матеріальне становище. Просить у задоволенні позову відмовити..

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. 02.10.2017 року шлюб між ними розірвано (а.с.3).

За час перебування у шлюбі в сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9).

Відповідно до довідки виданої Голинською сільською радою Івано-Франківської області Калуського району Івано-Франківської області, діти: ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із позивачкою-мамою в с.голинь по АДРЕСА_1 (а.с.12).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.09.2018 року, змінено розмір аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_4 у розмірі по 1500 грн. на кожного, щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с.4-7).

З моменту внесення змін у законодавство щодо стягнення та сплати аліментів та встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ОСОБА_2 сплачує ОСОБА_1 аліменти на дітей в розмірі більшому, ніж той, який присудив суд, тобто у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.

Згідно свідоцтва про шлюб, виданим 03.12.2019 року виконавчим комітетом Брошні-Осадської селищної ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківської області, 03.12.2019 року ОСОБА_2 зареєстрував новий шлюб з ОСОБА_8 (а.с.25).

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма викладена і в ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства".

Як визначено в ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст.182СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів.

Позивачка вказує, що розмір аліментів визначений судом нижчий від прожиткового мінімуму встановленого законом на дітей відповідного віку і даної суми явно не достатньо для задоволення соціально побутових потреб дітей. Діти навчаються в школі, вона самостійно оплачує послуги репетитора з англійської мови та метематики.

Тобто, в якості підстав позову позивачка посилається на те, що аліментів, які стягуються з відповідача, не вистачає для забезпечення дітей необхідним, оскільки їхні потреби значно зросли, вони потребують витрат на забезпечення їжею, одягом, відвідуванням школи та належних умов проживання. Між тим, наведені обставини не є відповідно до статті 192 СК України підставами для збільшення розміру аліментів, визначеного раніше виконавчим листом на підставі рішення суду про аліменти.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України та роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення, так і у бік покращення.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У розумінні статті 81 ЦПК України та наведених вище норм СК України саме ініціатор позову повинен доводити обставини змін у житті сторін, в тому числі, у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленостей між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Тобто, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів (правова позиція Верховного суду, викладена в постановах від 12.09.2018 № 459/2181/17 та від 20.06.2019 № 632/580/17).

Необхідно зауважити, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Отже, із зазначених норм закону випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Тобто, при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Так, судом встановлено, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів, відповідач створив нову сім`ю. Тобто, позивачці вже на той момент було відомо про зміну сімейного становища відповідача.

Таким чином, матеріальне становище ОСОБА_2 з моменту постановлення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей не покращилося, а, навпаки, певною мірою ускладнилося тим, що у нього на утриманні ще, крім дітей сторін, фактично перебуває дружина, яка не працює.

Тобто, з моменту присудження аліментів на дітей, змінилося сімейне становище відповідача в сторону збільшення та погіршилося його матеріальне становище, що не дозволяє сплачувати аліменти в розмірі, в якому просить позивачка. Крім того, остання не надала жодного доказу на обгрунтування розміру аліментів, який просить стягнути, як і не навела жодних підстав, передбачених законом для збільшення розміру аліментів, які стягуються на її користь.

І не менш важливим є встановлення того факту, що відповідач фактично сплачує аліменти у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто більше визначеного розміру судом у своєму рішенні, оскільки вже законом закріплено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Отже, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність передбачених статтею 192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на неповнолітніх дітей, суду не надано, а наявні в матеріалах справи документи та встановлені в ході розгляду справи обставини, про таке не свідчать.

Згідно зі змісту ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, зазначені положення закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, взявши до уваги матеріальне становище відповідача, зокрема відсутність в нього офіційного працевлаштування, наявність у нього іншого шлюбу, сплати ним аліментів у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та відсутність доказів погіршення матеріального становища самого одержувача аліментів, суд приходить до висновку, що збільшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною законодавства не ґрунтуються на зазначених вимогах закону, інших підстав для збільшення розміру аліментів позивачка не наводить (зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них), відтак у задоволенні позову ОСОБА_1 про зміну (збільшення) розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей слід відмовити, оскільки нею не надано належних доказів на підтвердження існування передбачених ст. 192 СК України підстав для такої зміни, та її позовні вимоги в цілому є безпідставними та необґрунтованими.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180, 181, 182, 192, 273 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII та керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів на неповнолітніх дітей відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: