КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний №757/3837/2018 Доповідач - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщук Світлани Юріївни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року

у справі за позовом Власюк Катерини Петрівни до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором та штрафу,

встановив:

У серпні 2018 року Власюк К.П. звернулася до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором та штрафу, мотивуючи свої вимоги тим, що між адвокатом Власюк К.П. та ОСОБА_1 було укладено Договір №1452 від 17 жовтня 2017 року про надання юридичних послуг, предметом якого було вирішення спорів про визнання місця проживання дітей, стягнення аліментів та поділу майна подружжя.

Позивач, діючи в установленому порядку, розробила стратегію захисту порушених прав відповідача та зібрала для цього відомості про всі факти, що можуть бути використані як докази у спорах відповідача з її колишнім чоловіком.

За результатами проведеної позивачем професійної роботи та з урахуванням всіх наявних на той час чинників, що стосувались, зокрема, налагодження контакту з колишнім чоловіком відповідача, залучення його до переговорів, правового статусу виявленого спільного майна (рухомого, нерухомого, часток статутного капіталу) та грошових коштів, аналізуючи реалістичність поділу цього майна та коштів, тривалість виконання судових рішень, позивачем було надано професійну правову допомогу найвищої якості, про що свідчить остаточне врегулювання спорів з колишнім чоловіком відповідача.

Підтвердженням належного виконання позивачем, як адвокатом, умов укладеного Договору є те, що спори про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та поділу майна подружжя за професійної підтримки позивача, тобто ті спори, що були предметом Договору та підлягали вирішенню, були вирішені у найкоротший строк (за 2,5 місяці).

До того ж, колишнім чоловіком відповідача чітко виконуються домовленості - спільне майно поділене, кошти на утримання дітей перераховуються.

Відповідно до п.9.1 Договору, Договір набирає чинності з моменту його підписання та укладений строком до 31 січня 2019 року; згідно з п.9.2 Договору зміни та доповнення до Договору оформляються додатковими угодами.

Тобто, внесення змін в п.9.1 Договору, що стосується строку дії Договору, так само як і його розірвання, має бути здійснено сторонами за домовленістю та, виключно, шляхом укладення додаткової угоди, натомість повідомлення відповідача про розірвання договору не вважається розірванням Договору.

У відповідності до умов укладеного Договору, вартість наданих позивачем юридичних послуг визначена не шляхом множення погодинної ставки на кількість витрачених позивачем годин за надання правової допомоги та добового проміжку надання, а виключно як гонорар у фіксованому розмірі.

В силу п.6.4 Договору надання рахунку для оплати є достатнім для здійснення розрахунку.

Згідно додаткової угоди №1 до Договору вартість юридичних послуг (гонорар за правову допомогу) визначається в розмірі 70000 доларів США та додатково щомісячно 1000 доларів США.

В день підписання Договору відповідачем було здійснено оплату у розмірі 20000 доларів США, що згідно курсу НБУ на 17 жовтня 2017 року становить еквівалент 530800 грн.

30 грудня 2017 року, на наступний день після укладення договорів, мирової угоди та подання певних заяв до суду відповідачем було сплачено 10000 доларів США, що згідно курсу НБУ на 30 грудня 2017 року становить еквівалент 280700 грн.

Отже, станом на серпень 2018 року відповідачем не виконано наступні зобов`язання: не оплачено гонорар у розмірі 40000 доларів США та 8000 доларів США щомісячних платежів.

До того ж у п.6.4 Договору передбачено відповідальність за порушення умов розрахунків, що полягає у сплаті штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості, отже загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 1430457,60 грн.

Просила, стягнути з відповідача на користь позивача основну заборгованість за Договором про надання юридичних послуг №1452 від 17 жовтня 2017 року та Додатковою угодою №1 до Договору про надання юридичних послуг №1452 від 17 жовтня 2017 року у розмірі 1300416 грн. та штраф у розмірі 130041 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 9691 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Власюк К.П. заборгованість за Договором про надання юридичних послуг №1452 від 17 жовтня 2017 року та Додатковою угодою №1 до Договору про надання юридичних послуг №1452 від 17 жовтня 2017 року в розмірі 964800 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалася на те, що 17 жовтня 2017 року між сторонами по справі було укладено договір №1452 про надання юридичних послуг, за положеннями п.2.1 якого позивач зобов`язалась надати юридичні послуги відповідачу з приводу вирішення спорів про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та поділу майна подружжя, а також пов`язані з даною справою питаннями, в тому числі подача заяв до органів МВС та прокуратури, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити надані послуги відповідно до умов зазначеного договору.

Як випливає з п.1.3 договору №1452 під юридичними послугами сторони визначили вчинені адвокатом дії або їх сукупність, що спрямовані на захист прав та законних інтересів клієнта, підготовку аналітичних та експертних висновків з питань застосування законодавства, підготовку проектів договорів і процесуальних документів, а також вжиття інших заходів з метою забезпечення законності і правопорядку в інтересах клієнта.

За умовами п.5.1 розділу 5 договору №1452 від 17 жовтня 2017 року, оплата за цим договором встановлюється сторонами шляхом укладання додаткових угод.

Відповідно до п.1 додаткової угоди № 1 від 17 жовтня 2017 року до договору №1452 про надання юридичних послуг , оплата за цим договором становить 20000 доларів США - плата за вступ у справу, підготовку заяв, позовів, запитів, супровід справи у всіх судах, які клієнт сплатив на момент підписання даної додаткової угоди. Також із січня 2018 року щомісяця сплачується сума у розмірі 1000 доларів США, а у разі позитивного вирішення справи на користь клієнта сплачується адвокатський гонорар у розмірі 50000 доларів США.

Тобто, в момент підписання договору №1452 про надання юридичних послуг від 17 жовтня 2017 року, зі сторони ОСОБА_1 було сплачено 20000 доларів США за надання юридичних послуг.

Звертаючись до суду першої інстанції позивач зазначила, що для відповідача було досягнуто позитивне вирішення справи на її користь і під таким позитивним вирішенням справи позивач розуміє підписання мирової угоди в справі про поділ майна подружжя, договору про сплату аліментів на утримання дітей та договору про виділ майна дружині.

Зважаючи на наведе, зі сторони позивача до предмету доказування в даній цивільній справі входило, зокрема, обставини досягнення позивачем для відповідача позитивного вирішення справи на користь клієнта, та закріплення в умовах додаткової угоди № 1 від 17 жовтня 2017 року чи/та в договорі № 1452 про надання юридичних послуг від 17 жовтня 2017 року поняття «позитивне вирішення справи на користь клієнта».

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначала, що в момент підписання договору №1452 від 17 жовтня 2017 року між позивачем та відповідачем було погоджено, що позитивне вирішення справи на користь відповідача - це присудження на її користь в справі про поділ майна подружжя 70% від обсягу всього майна.

На підтвердження даної обставини відповідач посилалась на сам текст позовної заяви про поділ майна подружжя. Так, в позовній заяві про поділ майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , вимоги ОСОБА_1 зводились до вимог про його поділ в відсотковому співвідношенні 70/30, де частка відповідача складає 70%, а її колишнього чоловіка - 30%.

Вартість майна, яка була заявлена на момент подання позовної заяви про поділ майна колишнього подружжя складала - 624045240,40 грн, що в еквіваленті до долара США на момент подання позову дорівнювало 23311365 доларів США. Обіцяна до виграшу частка відповідача в 70% дорівнювала 16317955,00 доларів США.

Саме досягнення такого економіко-правового ефекту для відповідача остання і погодилась сплатити на користь позивача 50000 доларів США, але при всьому цьому так зване «позитивне вирішення справи на користь клієнта», тобто майно, яке отримала відповідач в порядку поділу майна подружжя за сприяння позивача, склала 10239502 грн., що еквівалентно 369914 доларів США.

Тобто, вбачається, що в відсотковому співвідношенні за допомогою позивача відповідач від 70% спільного майна отримала лише 1,58%.

Суд першої інстанції зробив висновок, що численні твердження відповідача про те, що факту позитивного вирішення справи на її користь не відбулось оскільки вона не отримала 70% майна колишнього чоловіка спростовуються тим, що ані в договорі №1452 від 17 жовтня 2017 року, ані в додатковій угоді №1 до договору не вказується про те, що позитивним вирішенням справи є присудження або виділення на користь клієнта 70% майна колишнього чоловіка.

Проте такі висновки суд першої інстанції здійснив без належного з`ясування всіх обставин справи та без належної перевірки наданих сторонами доказів, адже по перше відповідач наполягала на поділі спільного майна подружжя, а не отримання 70% майна колишнього чоловіка, а по-друге аналіз договору №1452 та додаткової угоди №1 від 17 жовтня 2017 року свідчить про те, що його умови не містять чіткого визначення поняття «позитивне вирішення справи на користь клієнта».

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо досягнення для відповідача позитивного вирішення справи мали би ґрунтуватися виключно на умовах укладеного сторонами справи договору, на чому наполягала відповідач. Але зазначені аргументи відповідача безпідставно були відхилені судом першої інстанції.

Звертає увагу на те, що у відповідності до п.5.5 Договору №1452 про надання юридичних послуг від 17 жовтня 2017 року клієнт здійснює оплату за цим договором в безготівковій формі платіжним дорученням на поточний рахунок адвоката зазначений цьому договорі протягом 3 робочих днів з моменту підписання сторонами відповідного акту наданих послуг.

Наголошує, що договір №1452 від 17 жовтня 2017 року не містить банківських реквізитів позивача, і такі не надавались нею скаржником, хоча, згідно положень п.4.2.6 Договору №1452 від 17 жовтня 2017 року адвокат (позивач) зобов`язаний надати клієнту банківській реквізити, що застосовуються для оплати наданих послуг.

З п.5.6 Договору №1452 про надання юридичних послуг від 17 жовтня 2017 року випливає, що при належному виконанні умов цього договору, сторони підписують акт наданих послуг.

Відповідно до п.3.2.9 Договору клієнт має своєчасно підписувати Акти наданих послуг, який надається позивачем, і за вимогами п.5.5 Договору № 1452 від 17 жовтня 2017 року такий акт є підставою для оплати наданої послуги.

Звідси випливає, що сторони в Договорі №1452 від 17 жовтня .2017 року визначили акт наданих послуг як суттєвий елемент встановлених між ними правовідносин, а тому договір, як джерело матеріального права при вирішенні даного спору підлягав застосуванню судом першої інстанції у повному обсязі.

Але за весь час співробітництва сторін на підставі договору №1452 від 17 жовтня 2017 року, позивач не надала жодного акту наданих послуг/рахунку/звіту про надані послуги, що вірно було встановлено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Цю обставину підтвердила також і позивач у своїй заяві свідка від 14 січня 2019 року.

Наголошує, що зі сторони позивача не мало місце також надання акту наданих послуг відповідачу за результатами так званого «позитивного вирішення справи на користь клієнта».

Зауважує, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог адвоката Власюк К.П. про стягнення штрафних санкцій з Відповідача в розмірі 4800 доларів США дійшов висновку про те, що відсутність підтвердженого факту виставлення рахунку та не підтвердження факту надання відповідачу акту наданих послуг є абсолютною підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу.

Зважаючи на ці висновки суду першої інстанції, незаконною є позиція суду в частині задоволення вимог про стягнення боргу, адже за положеннями того ж договору будь-яка оплата зі сторони відповідача здійснюється в безготівковій формі протягом 3 робочих днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг.

Приймаючи до уваги відсутність підписаного акту наданих послуг та не доведення досягнення для відповідача позитивного вирішення справи, суд першої інстанції мав би дійти висновку про абсолютну відсутність підстав для задоволення і цієї вимоги.

Таким чином, висновки суду про необхідність сплати адвокатського гонорару за відсутності не лише недосягнення позитивного результату, але і акту наданих послуг, рахунку та звіту законними визнати не можливо.

Просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На апеляційну скаргу Власюк К.П. подала відзив, який обґрунтовувала тим, що договір про надання юридичних послуг за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а його виконання регулюється нормами цивільного кодексу України.

Фундаментальним принципом договірного права є принцип свободи договору, який означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства та звичаїв ділового обороту.

Згідно загальних вимог договірного права, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Зазначає, що відносини за договором про надання послуг, пов`язують обов`язок замовника оплатити послуги за фактом їх надання виконавцем, а не за фактом передачі послуг на підставі акту.

Такої процедури, як «приймання наданої послуги», цивільне законодавство не передбачає, оскільки послуга споживається замовником у процесі її надання (вчинення певної дії або здійснення певної діяльності).

Тобто, робота позивача була закінчена в момент підписання нотаріальних договорів між відповідачем та її колишнім чоловіком, що і є моментом завершення надання юридичних послуг позивачем, так само як і їх споживання відповідачем, а також фінальною стадією в спорах відповідача.

Судом першої інстанції вірно встановлено факт, який не оспорювався сторонами в ході розгляду справи, що позивач та відповідач добровільно реалізували право на укладення договору №1452 разом з додатковою угодою №1; позивач та відповідач за взаємною згодою визначили умови договору №1452 та додаткової угоди №1, зокрема, і суми гонорару (винагороди адвоката).

Відповідачем було сплачено 30 жовтня 2017 року на користь адвоката Власюк К.П. частину гонорару (винагороди) у розмірі 10000 доларів США, то відповідач фактично погодилась з умовами та розміром гонорару (винагороди) адвоката, а отже відповідач зобов`язана доплатити адвокату Власюк К.П. решту суми гонорару (винагороди) за надані послуги в погодженому розмірі.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що додаткова винагорода адвоката за досягнення позитивного вирішення справи за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги), а є платою за сам результат (позитивне вирішення), досягнення якого не ставиться в залежність від фактично наданих послуг (від кількості витрачених Позивачем годин роботи чи кількості судових засідань), наявності чи ні судового рішення і взагалі судового процесу тощо, оскільки важливим для Відповідача було вирішення спорів з колишнім чоловіком, а не багаторічні судові тяганини.

Судом вірно встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання юридичних послуг №1452 від 17 жовтня 2017 року, за умовами якого Позивач зобов`язується надавати юридичні послуги клієнту з приводу вирішення спорів про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та поділу майна подружжя, а також пов`язані з даними питаннями справи, в тому числі подача заяв до органів МВС та прокуратури, а клієнт зобов`язується прийняти та оплачувати надані послуги відповідно до умов договору.

Позитивне вирішення неврегульованих з колишнім чоловіком відповідача спорів стосувалось визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання спільних дітей та поділ спільного майна подружжя, а не тривалої судової тяганини.

Згідно п. 2.2 Договору № 1452 сторони погодили, що юридичні послуги, що надаються на підставі цього Договору, можуть мати одноразовий чи систематичний характер і складаються із комплексу дій чи самостійних операцій, необхідних і достатніх для досягнення мети, поставленої клієнтом.

На виконання положень п. 5.1. Договору №1452 сторонами укладено Додаткову угоду № 1 від 17 жовтня 2020 року до Договору №1452, відповідно до умов якої сторони домовились, що оплата за Договором становить:

- 20000 доларів США - плата за вступ у справу, підготовку заяв, позовів, запитів, супровід справи у всіх судових інстанціях - клієнт сплатив на момент підписання даної додаткової угоди;

- з січня 2018 року щомісяця сплачується сума у розмірі 1000 доларів - поточні витрати на супровід справи;

- у разі позитивного вирішення справи на користь клієнта сплачується адвокатський гонорар 50000 доларів США.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, Відповідач сплатила 20000 доларів США за вступ у справу в день підписання Додаткової угоди № 1 та 10000 доларів США було сплачено Відповідачем 30 грудня 2017 року.

30 грудня 2017 року - це наступний день після того, як Відповідач та її колишній чоловік уклали:

- Договір між батьками ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом.

- Договір про виділ майна дружині ( ОСОБА_1 ) зі складу усього майна подружжя від 29 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом.

- Заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Печерського районного суду міста Києва про затвердження мирової угоди у справі № 757/64397/17-ц, яка власне містила цю мирову угоду та кореспондувалась із Договором про виділ майна дружині зі складу усього майна подружжя.

- Визнання цієї мирової угоди Печерським районним судом міста Києва та закриття провадження у справі № 757/64397/17-ц;

- Заява ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду та заява ОСОБА_3 про закриття провадження у справі № 757/64147/17-ц;

Тобто, судом першої інстанції вірно встановлено, що зазначені заяви, нотаріальні договори та мирова угода є підтвердженням належного виконання Позивачем, як адвокатом, умов укладеного Договору № 1452, адже сам Відповідач підтвердив в судовому засіданні, що вона відмовилась від попередніх адвокатів в зв`язку з тим, що якість їх послуг не задовольняла її.

Звертає увагу апеляційного суду, що станом на дату подання Відповідачем апеляційної скарги, тобто майже через три роки після того, як її спори з колишнім чоловіком були вирішенні за допомогою фахового юридичного супроводу адвоката Власюк К.П., ані нотаріально посвідчені договори, ані ухвали суду Відповідачем не оскаржуються, від грошей на утримання дітей не відмовляється, виділеним майном Відповідач користується без заперечень.

Для реального відображення того, що результат є позитивним, поза тим, що Відповідач не оскаржує укладені нотаріальні договори, є наступний аналіз укладених нотаріальних договорів.

Договір про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей:

- Відповідач отримує аліментів від колишнього чоловіка 200000 грн. щомісяця.

- Станом на дату подання апеляційної скарги Відповідач вже отримала в сукупності 6800000 грн.;

- До жовтня 2030 року, тобто до закінчення строку дії договору, Відповідачем буде отримано від колишнього чоловіка 30800000 грн.;

- Окрім того, колишній чоловік Відповідача буде додатково оплачувати харчування дітей, обстеження/лікування дітей, відпочинок/оздоровлення дітей, навчання/курси/гуртки для дітей, навчання дітей в ВУЗах, посезонний одяг та взуття для дітей, дозвілля дітей в Україні та за кордоном. Супровід Відповідача дітей на відпочинок та оздоровлення також сплачується колишнім чоловіком;

- До того ж, у випадку зростання курсу долару США більш ніж на 10%, розмір аліментів, який зобов`язується сплачувати колишній чоловік Відповідачу, пропорційно збільшується. У випадку зменшення курсу долару США розмір аліментів залишається незмінним.

Договір про виділ майна дружині зі складу усього майна подружжя:

- зі складу спільного майна подружжя Відповідачу виділено квартиру по АДРЕСА_1 вартістю 8406105 грн.;

- автомобіль LEXUS LX570 2011 року випуску вартістю 1263544 грн.;

- автомобіль LEXUS LX570 2016 року випуску вартістю 569853 грн.

Таким чином, менше ніж за 2,5 місяці Позивач допомогла вирішити спори між колишнім подружжям ОСОБА_4 , яке Позивач тривалий час не могла вирішити. Тобто, всі зобов`язання, покладені умовами Договору №1452 Позивач виконала в повному обсязі і з максимально позитивним результатом для Відповідача.

Таким чином, суд вірно встановив, що Відповідач має виконати домовленості, викладені в Договорі №1452 та Додатковій угоді №1, і сплатити на користь Позивача гонорар в розмірі 964800 грн.

Суд першої інстанції вірно встановив, що Договір № 1452 та Додаткова угода № 1 до нього були укладені сторонами добровільно, оскільки протилежного не встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили, вказані Договір № 1452 і Додаткова угода № 1 у судовому порядку не оскаржувались, а, отже, визначена сторонами сума гонорару 50000 доларів США, частина з якого в розмірі 10000 доларів США сплачена Відповідачем на наступний день врегулювання спорів з колишнім чоловіком, є такою, що підлягає оплаті Позивачу.

Крім того, вважає за необхідне зазначити, що за два дні до укладання Відповідачем з її колишнім чоловіком нотаріальних договорів, Відповідач та Позивач вкотре обговорили деталі підписання договорів та їх істотні умови, в тому числі і оплату Відповідачем Позивачу 50000 доларів США після їх підписання.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що Позивач вчинила всі дії, покликані на врегулювання спорів з колишнім чоловіком Відповідача у тій частині, як того вимагав Договір №1452 і Додаткова угода №1, а отже Відповідач зобов`язана також виконати умови укладеного Договору №1452 та Додаткової угоди №1 і сплатити позивачу 40000 доларів США

Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між адвокатом Власюк К.П. та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання юридичних послуг №1452 від 17 жовтня 2017 року, за умовами якого адвокат зобов`язується надавати юридичні послуги клієнту з приводу вирішення спорів про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та поділу майна подружжя, а також пов`язані з даними питаннями справи, в тому числі подача заяв до органів МВС та прокуратури, а клієнт зобов`язується прийняти та оплачувати надані послуги відповідно до умов договору.

17 жовтня 2017 року між адвокатом Власюк К.П. та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання юридичних послуг №1452, відповідно до якої сторони домовились, що згідно п. 5.1 Договору оплата за цим Договором становить: 20000 доларів США - плата за вступ у справу, підготовку заяв, позовів, запитів, супровід справи у всіх інстанціях - клієнт сплатив на момент підписання даної додаткової угоди; з січня 2018 року щомісяця сплачується сума у розмірі 1000 доларів США - поточні витрати на супровід справи; у разі позитивного вирішення справи на користь клієнта сплачується адвокатський гонорар у розмірі 50000 доларів США.

Пунктом 2.1 Договору №1452 від 17 жовтня 2017 року передбачено, що адвокат зобов`язується надавати юридичні послуги клієнту з приводу вирішення спорів про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та поділу майна подружжя, а також пов`язані з даними питаннями справи, в тому числі подача заяв до органів МВС та прокуратури, а клієнт зобов`язується прийняти та оплачувати надані послуги відповідно до умов Договору.

У п. 2.2 Договору сторони погодили, що юридичні послуги, що надаються на підставі цього Договору, можуть мати одноразовий чи систематичний характер і складаються із комплексу дій чи самостійних операцій, необхідних і достатніх для досягнення мети, поставленої клієнтом.

29 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубковою О.Є. за реєстровим №2280.

Пунктом 1 договору між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року передбачено, що до досягнення повноліття діти проживатимуть з матір`ю, ОСОБА_1 .

Як встановлено п. 4 договору між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року, починаючи з дати укладення цього договору та до 07 жовтня 2030 року батько зобов`язується щомісячно сплачувати матері аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 100000 грн. на місяць.

Відповідно до п. 5 договору між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року, починаючи з дати укладення цього договору та до досягнення ОСОБА_5 18 років, батько зобов`язується щомісячно сплачувати матері аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 100000 грн. на місяць.

29 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено мирову угоду по справі №757/64397/17-ц (справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, збільшення розміру частки, розподіл майна).

Вказана мирова угода була затверджена ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року у справі №757/64397/17-ц, яка набрала законної сили 20 червня 2018 року.

Відповідно до положень мирової угоди від 29 грудня 2017 року, а саме п. 3, сторони домовились розподілити спільне майно подружжя, залишивши ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 ; автомобіль Lexus, модель LX570, 2016 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 ; автомобіль Lexus, модель LX570, 2011 року випуску, д.р.н. НОМЕР_2 .

29 грудня 2017 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 було укладено договір про виділ майна дружині зі складу усього майна подружжя, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубковою О.Є.

Пунктом 3 договору про виділ майна дружині зі складу усього майна подружжя від 29 грудня 2017 року передбачено, що за взаємною домовленістю сторін за цим Договором, з моменту його укладення, в особисту приватну власність ОСОБА_1 виділяються квартира АДРЕСА_2 ; автомобіль Lexus, модель LX570, 2016 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 ; автомобіль Lexus, модель LX570, 2011 року випуску, д.р.н. НОМЕР_2 .

Договором №1452 від 17 жовтня 2017 року не конкретизовано форм надання юридичних послуг адвокатом, зокрема, чи то досягнення мирного врегулювання спору з колишнім чоловіком відповідача, чи то довготривалі судові процеси спрямовані на досягнення чітко визначеного відповідачем результату тощо.

Взяті на себе зобов`язання адвокатом Власюк К.П. фактично були виконанні шляхом супроводження процедур укладення договору між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року, мирової угоди від 29 грудня 2017 року та договору про виділ майна дружині зі складу усього майна подружжя від 29 грудня 2017 року.

Ані договір між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року, ані ухвала Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року про затвердження мирової угоди від 29 грудня 2017 року, ані договір про виділ майна дружині зі складу усього майна подружжя від 29 грудня 2017 року не оскаржувалися ОСОБА_1 у встановленому порядку.

На виконання положень п. 5.1 Договору, 17 жовтня 2017 року, між адвокатом Власюк К.П. і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання юридичних послуг №1452, відповідно до умов якої сторони домовились, що згідно з п. 5.1 Договору оплата за цим Договором становить: 20000 доларів США - плата за вступ у справу, підготовку заяв, позовів, запитів, супровід справи у всіх судових інстанціях - клієнт сплатив на момент підписання даної додаткової угоди; з січня 2018 року щомісяця сплачується сума у розмірі 1000 доларів США - поточні витрати на супровід справи; у разі позитивного вирішення справи на користь клієнта сплачується адвокатський гонорар 50000 доларів США.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем, 20000 доларів США за вступ у справу та 10000 доларів США було оплачено відповідачем.

02 липня 2018 року ОСОБА_1 була адресована вимога про сплату заборгованості за Договором №1452 від 17 жовтня 2017 року, згідно з якою адвокат Власюк К.П. вимагає відповідача виконати взяті на себе грошові зобов`язання за Договором в термін до 13 липня 2018 року, а саме, сплатити за надані належним чином юридичні послуги шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 40000 доларів США на поточний рахунок позивача.

Зазначена вимога була відправлена відповідачу цінним листом №832 від 02 липня 2018 року.

Проте, вимога адвоката Власюк К.П. залишилась без виконання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, та стягуючи суму боргу в розмірі 40000 доларів США суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не оскаржується у судовому порядку Договір №1452 від 17 жовтня 2017 року та додаткова угода №1 до Договору, сторони при укладенні Договору і додаткової угоди до нього добровільно реалізували право на укладення договору та визначення його умов, зокрема, і суми гонорару, відповідачем було сплачено на користь адвоката Власюк К.П. частину гонорару (винагороди) у розмірі 10000 доларів США, то відповідач фактично погодилась з умовами та розміром гонорару (винагороди) адвоката, а отже ОСОБА_1 зобов`язана доплатити адвокату Власюк К.П. решту суми гонорару (винагороди) за надані послуги в погодженому розмірі.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, згідно ст.ст.26,27 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 14 Правил адвокатської етики, адвокат надає правову допомогу відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено поняття договору, що укладається між адвокатом та клієнтом, а саме: договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», укладаючи договір про надання правової допомоги та визначаючи розмір гонорару сторони враховують складність справи, кваліфікацію і досвід адвоката та інші істотні обставини.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Принцип свободи договору, закріплений в ст.3 ЦК, який кореспондується з нормами частини 1 статті 627 і ст. 6 ЦК України, відповідно до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства та звичаїв ділового обороту.

Згідно загальних вимог договірного права, передбачених ч.5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з положеннями ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг, виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено факт того, що: сторони добровільно реалізували право на укладення Договору №1452 разом з Додатковою угодою №1; сторони за взаємною згодою визначили умови Договору №1452 та Додаткової угоди №1, зокрема і суми гонорару; відповідачем було сплачено 30 жовтня 2017 року на користь адвоката Власюк К.П. частину гонорару у розмірі 10000 доларів США, що свідчить про погодження відповідачем з умовами та розміром гонорару адвоката.

Відповідно до правового висновку, зробленого Колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 20 січня 2016 року (справа №6-29021ск15), договір про надання правової допомоги укладався за взаємною згодою та вільним волевиявленням сторін, відповідач підписуючи його, погодилася з умовами і розміром гонорару адвоката, правочин недійсним у встановленому законом порядку не визнавався, питання про його розірвання позивач не порушувала та умови не оспорювала, вказаний правочин є дійсним, доказів на підтвердження виплати позивачу гонорару за надані ним послуги не надала, за таких обставин, за таких обставин суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення грошової суми за договором.

Відповідно до правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постанові від 28 листопада 2011 року (справа №6-55цс11), принцип свободи договору закріплений в ст.627 ЦК України дозволяє сторонам добровільно укладати договір про надання послуг за плату та самостійно визначати її розмір і порядок розрахунків.

Чинне законодавство не містить заборони на визначення розміру плати (гонорару) за надані послуги (правова допомога) у вигляді відсотків від досягнутого кінцевого результату (фактично стягнутої заборгованості).

Згідно з положеннями ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції правильно досліджено та зроблено вірний висновок, що згідно умов укладеного Договору №1452 та Додаткової угоди №1, відсутнє положення щодо розширеного трактування поняття «позитивне вирішення справи на користь клієнта», зокрема, клієнтом чітко не обумовлено який розмір аліментів мав бути погоджений на її дітей, щоб це вважалося позитивним вирішенням справи та яка кількість майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, мала бути виділена відповідачу, щоб це вважалося позитивним вирішенням справи.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що додаткова винагорода адвоката за досягнення позитивного вирішення справи за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору, а є платою за сам результат, досягнення якого не ставиться в залежність від фактично наданих послуг, наявності чи відсутності судового рішення, оскільки важливим для відповідача було вирішення спорів з колишнім чоловіком.

Так, позитивне вирішення неврегульованих з колишнім чоловіком відповідача спорів стосувалось визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання спільних дітей та поділу спільного майна подружжя.

Згідно п. 2.2 Договору №1452 сторони погодили, що юридичні послуги, що надаються на підставі цього Договору можуть мати одноразовий чи систематичний характер і складаються із комплексу дій чи самостійних операцій, необхідних і достатніх для досягнення мети, поставленої клієнтом.

На виконання положень п. 5.1 Договору №1452, сторонами укладено Додаткову угоду №1 від 17 жовтня 2020 року до Договору №1452, відповідно до умов якої сторони домовились, що оплата за Договором становить 20000 доларів США, що включає в себе плату за вступ у справу, підготовку заяв, позовів, запитів, супровід справи в усіх судових інстанціях, яку клієнт сплатив на момент підписання даної додаткової угоди.

Крім цього, з січня 2018 року щомісяця сплачується сума у розмірі 1000 доларів США, що включає в себе поточні витрати на супровід справи.

Також, у разі позитивного вирішення справи, на користь клієнта сплачується адвокатський гонорар у розмірі 50000 доларів США.

Матеріалами справи підтверджується, а сторонами не заперечується той факт, що відповідач сплатила позивачу 20000 доларів США за вступ у справу в день підписання Додаткової угоди №1 до Договору №1452 та 10000 доларів США було сплачено відповідачем позивачу 30 грудня 2017 року, тобто на наступний день після виконання позивачем умов укладеного Договору.

Так, 29 грудня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали Договір про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей, посвідчений приватним нотаріусом.

Також, 29 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір про виділ майна ОСОБА_1 зі складу усього майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом.

Окрім всього, Печерським районним судом м. Києва за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було затверджено мирову угоду у справі №757/64397/17, яка кореспондувалась із Договором про виділ майна дружині зі складу усього майна подружжя.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що вищезазначені заяви, нотаріальні договори та мирова угода є підтвердженням належного виконання Позивачем, як адвокатом, умов укладеного Договору №1452.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу у розмірі 40000 доларів США.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаної норми процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що апеляційним судом справа переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги за наявними в ній і додатково поданими доказами.

Аналіз аргументів апеляційної скарги, свідчить про те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, заявник не згоден із рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення основної суми боргу, на обґрунтування чого ним було наведено відповідні аргументи в апеляційній скарзі, які є предметом дослідження суду апеляційної інстанції в розмінні правил частини першої-третьої статті 367 ЦПК України, та яким надана вище відповідна правова оцінка.

Рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача щомісячних платежів у розмірі 8000 доларів США та штрафних санкцій не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядалось.

В решті викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дія рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін необхідно поновити його дію.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщук Світлани Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 19 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана