РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/11474/20

Провадження № 22-ц/4815/1076/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Харечко С.П.

Рівненський апеляційний суд :

складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пуха Дмитра Анатолійовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 липня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :

20 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду із заявою в порядку окремого провадження в якій просив видати обмежувальний припис, а саме: видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , що мешкає за адресою АДРЕСА_1 , на строк 6 місяців, яким зобов`язати її усунути перешкоди у користуванні ним житлом, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , і в якій він зареєстрований на законних підставах.

Заяву мотивував тим, що вже більше 30 років він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Недавно, з невідомих йому причин, дружина подала на розлучення. 17.07.2020 року, близько 00-20 год., коли він повернувся з роботи, виявив, що в квартирі змінений замок і потрапити до неї він не має можливості.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 липня 2020 року в задоволені заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд поверхнево розглянув дану справу, не надав належної оцінки доказам, які наявні в матеріалах справи та прийшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні його заяви.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив свої вимоги та просив задовольнити його апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 в засіданні стверджує зворотне та вказує на домашнє насильство саме зі сторони бувшого чоловіка. Зазначає, що власником квартири є її мама, а не вона.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Між сторонами існує тривалий конфлікт, який з їх слів супроводжується образами, нецензурною лайкою, приниженням та фізичним насильством.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 -2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Згідно п.3 та 14 ч.1 ст.1 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Статтею 16 зазначеного Закону, передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства).

Частиною другою ст.26 вищезазначеного Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.

Частиною 3 даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

За п. 9 ч.1 ст.1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

З вищевикладеного вбачається, що звернення заявника до правоохоронних органів, не підтверджує факт домашнього насильства над заявником, оскільки стосуються конфлікту між сторонами.

В діях ОСОБА_3 не встановлено факту застосування домашнього насильства у визначених Законом формах, щодо ОСОБА_1 .

Окрім цього, суду не надано будь-яких доказів щодо внесення хоча б одного випадку вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства на час ухвалення рішення в даній справі до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства.

Отже, вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження.

Слід зазначити, що фактично виниклий у ОСОБА_1 житловий спір не вирішується в спосіб обраний ним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пуха Дмитра Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 листопада 2020 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків