Справа № 643/4654/19
Провадження № 2/643/575/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2020 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Горбунової Я.М., за участю секретаря судового засідання Сургай Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання договору доручення недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 26.03.2019 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійним договору доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013 з додатками, укладеного між ОСОБА_4 в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , предметом якого є доручення на обслуговування об`єкта - будівлі літ. «Б-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 з посиланням на докази стверджує, що оскаржуваний договір доручення на обслуговування об`єкта з додатками до нього безпосередньо порушує його права хоч він не є стороною, адже зобов`язання ОСОБА_4 , пов`язані з проведенням реконструкції та обслуговуванням будівлі літ. «Б-3», що знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , є спільними зобов`язаннями за Договором про спільну діяльність (просте товариство) № б/н від 11.01.2018, укладеним між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Вказує, що оспорюваний договір є підробленим та таким, що не спрямований та не міг бути спрямований на реальне настання наслідків. Позивач зазначає, що оспорюваний договір є таким, який порушує публічний порядок (ст. 228 ЦК України), а тому має бути визнаний судом недійсним, адже очевидно спрямований на порушення конституційного права власності ОСОБА_4 , що має наслідком також посягання на дійсність укладених ним договорів за наслідком реалізації спільних зобов`язань.

Представником відповідача ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, в якому повідомляє суд, що визнає ті фактичні обставини, на які посилається позивач в обґрунтування пред`явленого позову, однак не визнає пред`явлені позовні вимоги, адже з наведених позивачем правових підстав договір доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013 є нікчемним, визнання якого судом недійсним не вимагається (ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 228 ЦК України). Також зазначив, що договір доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013 ОСОБА_4 не укладав та нікого не уповноважував на це, про наявність його копії дізнався лише у жовтні 2017 року після подання ОСОБА_2 численних позовів про стягнення з нього заборгованості. Вважає, що згаданий договір виконаний шляхом підроблення тексту та дійсної дати безпосередньо перед зверненням до суду з метою створення формальної підстави для пред`явлення значної суми майнових вимог в межах справи № 643/12296/17 та отримання заходів забезпечення завідомо безпідставного позову. Наголошував на необхідності виключення з числа доказів договору доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013 та пов`язаних з ним документів за відсутності поданих оригіналів таких доказів. Зауважив, що дійсно зобов`язання з реконструкції та обслуговування об`єкту (будівлі) є спільними зобов`язаннями ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . В ході подальшого розгляду справи, представником ОСОБА_4 підтримувалось клопотання про призначення експертизи та доводилось обґрунтованість своєї позиції з посиланням на отриманий у справі висновок експертів.

Інші учасники справи правом на відзив (пояснення) не скористались.

Ухвалою суду від 09.09.2019 в підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання позивача. Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в порядку ст. 93 ЦПК України надати вичерпну відповідь та докази окремо на кожне питання по суті, викладені в ухвалі суду, а також витребувано у відповідача ОСОБА_2 оригінал договору доручення на обслуговування об`єкта, укладений 12.09.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в особі довіреної особи ОСОБА_3 , оригінали усіх додатків до цього договору (кошторис, акт приймання-передачі виконаних робіт тощо), оригінал повідомлення про залучення грошових коштів від 20.09.2013, а також документи, що підтверджують факт реального виконання ОСОБА_2 обов`язків, покладених на нього згідно з умовами оскаржуваного договору доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013 (договори доручень, підряду, тощо, докази оплати послуг (робіт) третіх осіб, докази придбання матеріалів тощо).

Ухвалою суду від 17.02.2020 у зв`язку з неподанням доказів, витребуваних ухвалою суду від 09.09.2019, на відповідача ОСОБА_2 накладено штраф та встановлено відповідачу ОСОБА_2 строк для виконання ухвали суду від 09.09.2019.

27.02.2020 від ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надійшли заяви свідків. Крім того, ОСОБА_2 повідомлено про те, що оригінали витребуваних судом документів будуть надані в судовому засіданні, подано квитанцію про сплату штрафу, а до заяви свідка додано копії договору підряду з актом, укладених між ОСОБА_2 з ПП «Зодіак Плюс», а також копії договору підряду та пов`язаних з ним документів між ПП «Зодіак Плюс» та ТОВ «СК-Вавілон».

Ухвалою суду від 10.03.2020 після наданням представником ОСОБА_2 оригіналів витребуваних судом документів за клопотанням представника позивача призначено по справі технічну експертизу документів, провадження якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження по справі до проведення експертизи зупинено.

Ухвалою суду від 27.04.2020 у зв`язку з надходженням клопотання та матеріалів від експертів задоволено клопотання експертів щодо надання необхідних матеріалів та погодження умов проведення судово-технічної експертизи документів № 9572/20-34. Зобов`язано учасників справи у строк до 15.05.2020 надати суду порівняльні зразки документів оригінали достовірно датованих документів. В розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи, включаючи оригінали документів, що витребувані у ОСОБА_2 , та витребувані від учасників справи порівняльні зразки документів.

У зв`язку з надходженням до суду Висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз судово-технічної експертизи документів № 9572/20-34/16934?16955/20-34 від 01.07.2020 провадження у справі поновлено.

Ознайомившись із вказаним висновком, представником ОСОБА_2 подані заперечення, в яких просить прийняти ці заперечення та з викладених мотивів відхилити висновок судово-технічної експертизи документів № 9572/20-34/16934?16955/20-34 від 01.07.2020.

07.10.2020 за наслідком вчинення необхідних дій у підготовчому судовому засіданні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, надавши учасникам справи достатньо можливостей для подання доказів, заяв по суті та з процесуальних питань, враховуючи тривалість розгляду цієї справи, судом закрите підготовче провадження та, попередньо погодивши дату, час та місце, призначено справу до судового розгляду по суті на 05.11.2020 о 15:30.

В судовому засіданні представник позивача, який одночасно є представником третьої особи, підтримав позов з підстав, викладених в позовній заяві, та просив його задовольнити. Вказував, що доводи позовної заяви в тому числі підтверджуються отриманим в ході розгляду справи висновком експертів.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_4 визнали обставини, на які посилається позивач у позові, однак заперечили проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що за наведених позивачем правових підстав договір є нікчемним, визнання якого судом недійсним не вимагається, а також з тих підстав, що оспорюваний договір є неукладеним, що в тому числі підтверджується отриманим в ході розгляду справи висновком експертів. Представники вказували на відсутність підстав для відхилення висновку експерта, а також наголошували на необхідності завершення розгляду справи з огляду на наявність ознак зловживання зі сторони ОСОБА_2 та його представника, тривалість розгляду цієї справи та констатування належного забезпечення процесуальних прав для всіх учасників справи.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Чаричанського О.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого судом було відмолено з підстав тривалого розгляду справи, погодження з відповідним представником дати, часу та місця судового засідання та неповажності і необґрунтованості причин, які покладені представником в основу відкладення.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Я.М. Троян 01.04.2010 за реєстровим №1079, придбав нежитлову будівлю літ. «Б-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що на момент відчуження перебувала у стані придатному для використання за призначенням. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 25656181 від 23.03.2010 вартість вказаної будівлі складала 305 000,00 грн. та в такому розмірі була сплачена покупцем, що вбачається з п. 2.2., п. 2.3. вказаного договору від 01.04.2010 за реєстровим №1079.

В подальшому, як вбачається зі змісту Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 17.03.2014 № ХК12, на замовлення ОСОБА_4 підрядником ТОВ «СЕНС ВД» (наказ про залучення виконроба від 22.08.2013) починаючи з вересня 2013 року по січень 2014 року проведено реконструкцію нежитлової будівлі літ. «Б-3» по АДРЕСА_2 під квартири готельного типу, кошторисна вартість якої за затвердженою проектною документацією, включаючи витрати на будівельно-монтажні роботи та вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію, складає 301 500,00 грн. Зазначена обставина щодо кошторисної вартості проведеної реконструкції за наслідком аналізу змісту діючих на той час положень п. 2.8.1., п. 2.8.2. «Правил визначення вартості будівництва» ДБН Д.1.1-1-2000, затверджених наказом Держбуду України від 27.08.2000 №174, також встановлена рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.02.2015 у справі №643/13276/14-ц, що набрало законної сили.

При цьому, судом встановлено, що здійснення вказаної реконструкції відбувалось в межах домовленості між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , про що останніми укладено Договір про спільну діяльність (просте товариство) № б/н від 11.01.2018.

Згідно статті 1130 ЦК України передбачено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до п. 1.2. вказаного Договору про спільну діяльність, метою спільної діяльності є проведення реконструкції нежитлової будівлі літ. «Б-3», загальною площею 2 714,1 кв.м., що розташована у АДРЕСА_2 та подальший розподіл між «Учасниками» отриманих за наслідком вказаної реконструкції 118 (ста вісімнадцяти) квартир, загальною площею 2 245,4 кв.м., у багатоповерховому житловому будинку готельного типу, що розташований у АДРЕСА_2 .

Спільна діяльність передбачає, що на кожній зі стадій спільної діяльності від імені «Учасників» виступає ОСОБА_4 , а інші «Учасники» забезпечують, фінансують та іншим чином сприяють досягненню мети, визначеної п. 1.2. цього Договору (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 7.1. Договору про спільну діяльність, строк дії цього Договору (умови Договору) застосовуються до відносин між учасниками, що виникли починаючи з 01 квітня 2010 року та діють до моменту досягнення спільної мети за цим Договором.

Відповідно до п. 5.3. Договору про спільну діяльність, мета спільної діяльності за цим Договором вважається досягнутою після розподілу всіх квартир між учасниками у порядку та на спосіб, визначений Додатковими угодами.

Відповідно до п. 1.5. Договору про спільну діяльність для цілей цього Договору вклад кожного з «Учасників» складає 1/3 частки від загальної вартості вкладів «Учасників».

Відповідно до положень п. 4.1. Договору про спільну діяльність передбачено, що кожний «Учасник» відповідає за спільними зобов`язаннями за цим Договором усім своїм майном пропорційно вартості його вкладу, тобто по 1/3 частки.

Згідно п. 4.2. Договору про спільну діяльність передбачено, що спільними зобов`язаннями за цим Договором вважаються в тому числі договірні зобов`язання, пов`язані з організацією обслуговування будівлі літ. «Б-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке включає в себе реконструкцію приміщень будівлі під квартири готельного типу, капітальний ремонт, земляні, санітарно-технічні, електротехнічні, вентиляційні, підсобні та інші роботи, забезпечення водопостачання, водовідведення, газопостачання, електропостачання тощо.

Відповідно до п. 4.3. Договору про спільну діяльність передбачено, що у разі виникнення спільних зобов`язань за цим Договором «Учасники» зобов`язані пропорційно їх відшкодувати, а за наявності на те підстав спільно та/або кожен окремо доводити незаконність та необґрунтованість вимог кредитора за спільними зобов`язаннями.

Зазначені факти свідчать про те, що будь які зобов`язання, які можуть виникнути у ОСОБА_4 як учасника договору, і є спільним для всіх учасників, можуть впливати на права та обов`язки інших учасників, у тому числі позивача. Що відповідно надає право позивачу звертатися до суду за захистом своїх прав, які безпосередньо пов`язані з оспорюваним договором, хоча він і не є стороною цього договору.

З викладеного судом встановлено, що реконструкція нежитлової будівлі літ. «Б-3» по АДРЕСА_2 під квартири готельного типу, кошторисна вартість якої склала 301 500,00 грн., здійснювалась спільними діями ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а зобов`язання, пов`язані з відповідною реконструкцією та подальшим обслуговуванням реконструйованої будівлі, є спільними зобов`язаннями вказаних осіб.

В той же час, як вбачається зі змісту позову, який поданий ОСОБА_2 до суду і розглядається в рамках іншого позовного провадження, ОСОБА_2 стверджує, що 12.09.2013 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності від 03.09.2013, уклали Договір доручення на обслуговування об`єкта, за умовами якого ОСОБА_4 доручив, а ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання до 20.02.2014 року виконати за комісійну плату доручення відповідача від його імені та за його рахунок організувати обслуговування об`єкта - будівлі літ. «Б-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке включає в себе реконструкцію приміщень під квартири готельного типу, капітальний ремонт, земляні, санітарно-технічні, електротехнічні, вентиляційні, підсобні та інші роботи, забезпечення водопостачання, водовідведення, газопостачання, електропостачання.

Згідно п. 2.1. Договору доручення на обслуговування об`єкта ціною Договору є Комісійна плата позивача, що становить 100 000 доларів США за курсом НБУ, станом на момент здійснення фактичного платежу та Вартість обслуговування Об`єкта за цим Договором, що складається з вартості матеріалів та вартості робіт, і становить еквівалент 766 660 доларів США. Вартість обслуговування включає витрати на необхідні матеріали та вартість власне виконання робіт.

Умовами розділу 3 вказаного Договору передбачений порядок розрахунків та платежів.

ОСОБА_2 вважає, що виконав умови Договору доручення на обслуговування об`єкта, про що склали Акт приймання-передачі виконаних робіт, зі змісту якого вбачається, що фактичні витрати на обслуговування Об`єкта виконані Повіреним за залученими ним особисто коштами відповідно до п. 3.3. вказаного Договору і склали еквівалент 766 660 доларів США, комісійна плата Довірителя Повіреному складає еквівалент 100 000 доларів США, а 15 % річних від невідшкодованої Довірителем суми залучених Повіреним грошових коштів за період їх використання з 27.09.2013 по 20.02.2014 складає еквівалент 45 693 доларів США. В той же час, після реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації (17.03.2014) послуги оплачені не були, а також не були відшкодовані залучені позивачем кошти, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 33 809 619,33 грн. (включає суму залучених коштів - 19 768 251,43 грн. (еквівалент 766 660 доларів США на момент звернення до суду із позовною заявою), 15 % річних - 11 462 877,90 грн. та комісійну винагороду - 2 578 490,00 грн.). Згідно умов Договору про спільну діяльність (просте товариство) № б/н від 11.01.2018 зазначена сума у разі доведеності є спільним зобов`язанням ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а тому має бути сплачена останніми.

Надаючи правову оцінку оспорюваним Договору доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013 та складеним на його виконання документам, суд виходить з наступного.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 16 Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06. 2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Як вже встановлено судом, реконструкція нежитлової будівлі літ. «Б-3» по АДРЕСА_2 під квартири готельного типу, кошторисна вартість якої склала 301 500,00 грн., здійснювалась спільними діями ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а зобов`язання, пов`язані з відповідною реконструкцією та подальшим обслуговуванням реконструйованої будівлі, є спільними зобов`язаннями вказаних осіб.

Обслуговування, визначення якого наведене у п. 1.1., 4.1. Договору доручення на обслуговування об`єкта, за своїм юридичним та фактичним змістом повністю охоплюється зобов`язанням будівельного підряду на проведення реконструкції та капітального ремонту будівлі згідно ст. 837, ст. 839, ст. 840, ст. 875, ст. 877 ЦК України та у спірних правовідносинах фактично здійснено вказаним в Декларації про готовність об`єкту до експлуатації підрядником за вказану в ній кошторисну вартість. Більше того, в змісті зобов`язань сторін за вказаним Договором відсутні будь-які ознаки власне обслуговування будівлі в розумінні Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держкомунгоспу України від 17.05.2005 № 76, Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затверджених наказом Держкомунгоспу України 10.08.2004 № 150.

ОСОБА_2 не було подано жодних доказів на підтвердження факту безпосереднього виконання будівельних (підрядних) робіт на нежитловій будівлі літ. «Б-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Посилання ОСОБА_2 на складені на виконання Договору доручення на обслуговування об`єкта документи (кошторис, повідомлення, акт, вимога), як на підтвердження виконання будівельних (підрядних) робіт, не заслуговують на увагу, адже зазначені документи не підтверджують сам факт виконання будівельних (підрядних) робіт, їх обсягу, вартості, а також залучених та понесених при цьому грошових коштів. До того ж, виконання первісним позивачем умов вказаного договору протягом строку його дії було неможливим внаслідок проведення будівельних робіт підрядником ТОВ «СЕНС ВД».

Щодо посилання ОСОБА_2 на копії договору підряду з актом, укладених між ОСОБА_2 з ПП «Зодіак Плюс», а також копії договору підряду та пов`язаних з ним документів між ПП «Зодіак Плюс» та ТОВ «СК-Вавілон», то суд вважає відповідні документи неналежними та недопустимими в якості доведення факту виконання будівельних (підрядних) робіт на нежитловій будівлі літ. «Б-3» за оспорюваним Договором, адже, по-перше, за відсутності оригіналів та встановлених судом дійсних обставин проведеної реконструкції подані документи є таким, що викликають обґрунтований сумнів у їх дійсності, по-друге, відсутні підстави стверджувати, що дані документи взагалі складені на розвиток оспорюваного Договору, враховуючи ще й ту обставину, що у оспорюваному Договорі мова йде про реконструкцію нежитлової будівлі в житлову, а у представлених договорах підряду мова йде про реконструкцію (капітальний ремонт) житлової будівлі, по-третє, серед поданих документів відсутні такі, які б підтверджували фактичну сплату (перерахування) грошових коштів за договорами підряду.

Суд критично ставиться до заяв свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , адже викладені в них пояснення з приводу факту укладання Договору та безпосереднього виконання будівельних (підрядних) робіт на нежитловій будівлі літ. «Б-3» протирічать встановленим судом обставинам справи та спростовуються зібраними у справі доказами.

Відтак, суд приходить до висновку, що сторони Договору доручення на обслуговування об`єкта не мали волі здійснювати обслуговування будівлі літ. «Б-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в межах проектної документації, дійсної проектної та фактичної вартості, а також чинних нормативних документів з утримання будинків і споруд.

Крім того, судом встановлено, що Договір доручення на обслуговування об`єкта та складені на його виконання документи (кошторис, повідомлення, акт) підписаний зі сторони ОСОБА_4 представником ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої 03.09.2013 приватним нотаріусом ХМНО Олійник Л.М. за реєстровим №1299.

Статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Зі змісту довіреності, посвідченої 03.09.2013 приватним нотаріусом ХМНО Олійник Л.М. за реєстровим № 1299, ОСОБА_3 був уповноважений до 03.09.2016 з питань одержання необхідних документів для оформлення та реєстрації права власності у зв`язку з реконструкцією та переплануванням будівлі літ. «Б-3», для чого надавалось право: вести переговори та попередньо узгоджувати всі процедурні питання; подавати та підписувати документи (довідки, заяви, технічну документацію та інше), необхідні для виконання повноважень; одержувати оформлені на моє ім`я документи, в тому числі рішень сесій органів місцевого самоврядування, будь-які дозволи (у тому числі будівельні), будь-які висновки, дозволи та документи органів ДАБК тощо; зареєструвати право власності на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна в Реєстраційній службі ХМУЮ; бути представником в усіх підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності та підпорядкування, в тому числі комунальних службах м. Харкова, управлінні житлового господарства, житлово-експлуатаційній конторі та інших установах (ЖЕД, ЖЕО, АТС тощо) з питань оплати будь-яких платежів, а також укладати та підписувати договори на обслуговування та додаткові угоди до них; оплачувати належні платежі, у тому числі державне мито, а також вчиняти інші дії, передбачені законодавством України для такого роду повноважень та які, на думку представника, будуть доцільними для правильного, ефективного ведення моїх справ.

В той час як предметом Договору доручення на обслуговування об`єкта, підписаного ОСОБА_3 є зобов`язання виконати за комісійну плату доручення довірителя від його імені та за його рахунок організувати обслуговування будівлі літ. «Б-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке включає в себе реконструкцію приміщень, будівлі під квартири готельного типу, капітальний ремонт, земляні, санітарно-технічні, електротехнічні, вентиляційні, підсобні та інші роботи, забезпечення водопостачання, водовідведення, газопостачання, електропостачання тощо.

Відтак, суд приходить до висновку, що обсяг повноважень за довіреністю від 03.09.2013 слід тлумачити виключно в контексті питання одержання необхідних документів для оформлення та реєстрації прав власності на реконструйовану будівлю, що не передбачає організацію реконструкції, капітальний ремонт будівлі, а також забезпечення фінансування шляхом оплатного залучення коштів фізичної особи. ОСОБА_2 не належить до кола суб`єктів, визначених для представництва з питання укладення договорів на обслуговування, оскільки не є юридичною особою, а зміст обслуговування об`єкту, визначений сторонами договору, виходить за межі звичайного обслуговування будівель в розумінні згаданого законодавчого регулювання.

Крім того, за змістом ст.ст. 244, 245, 1000 ЦК України укладення Договору доручення на обслуговування об`єкта потребує нотаріального посвідчення, адже мова йде про уповноваження представником ОСОБА_3 іншої особи ( ОСОБА_2 ), тобто про передоручення. В той же час, нотаріальна форма Договору доручення на обслуговування об`єкта дотримана не була.

Відтак, всі наявні у матеріалах справи документи, складені на виконання укладення Договору доручення на обслуговування об`єкта, підписані та отримані від імені ОСОБА_4 неуповноваженою третьою особою ОСОБА_3 . З боку ОСОБА_4 спірний договір жодним чином схвалено не було, в тому числі не є належним та достатнім доказом такого схвалення факт реєстрації органом Декларації про готовність об`єкта, що не є результатом дій ОСОБА_2 та, в силу вищенаведеного взагалі не має жодного відношення до нього та виконання Договору доручення на обслуговування об`єкта.

До того ж, суд вважає доведеною ту обставину, що Договір доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013 та похідні від нього документи (Додаток № 1 до Договору доручення від 12.09.2013 (кошторис) від 12.09.2013, Повідомлення від 20.09.2013 про залучення грошових коштів згідно п. 3.3. Договору доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013, Додаток № 2 до Договору доручення від 12.09.2013 (Акт приймання-передачі виконаних робіт від 20.02.2014) фактично не укладались датою їх підписання, оскільки відповідно до Висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-технічної експертизи документів № 9572/20-34/16934?16955/20-34 від 01.07.2020 експертами було встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розділі 10 «Адреси та підписи сторін» у договорі, датованому 12.09.2013, виконані пізніше липня 2017, а не у вказану в документі дату 12.09.2013; підписи від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у кошторисі, датованому 12.09.2013, виконані пізніше липня 2017, а не у вказану в документі дату 12.09.2013; підписи від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у акті, датованому 20.02.2014, виконані пізніше липня 2017, а не у вказану в документі дату 20.02.2014.

Встановлена судом посередництвом висновку експертизи обставина про підписання оспорюваного Договору пізніше липня 2017 року також свідчить про сплив дії довіреності, посвідченої 03.09.2013 приватним нотаріусом ХМНО Олійник Л.М. за реєстровим № 1299 (строк дії до 03.09.2016) та, як наслідок, про відсутність будь-яких повноважень у ОСОБА_3 .

При цьому, суд оцінюючи заперечення представника відповідача ОСОБА_2 щодо висновків експертизи, зазначає, що даний висновок експертів є належним та допустимим письмовим доказом, адже стосується дослідження документів, на яких ґрунтуються вимоги, тобто містить інформацію щодо предмета доказування та одержаний у встановленому законом порядку. До того ж, висновок експертів досліджено у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд не вбачає підстав для відхилення висновку експерта, в тому числі з підстав, викладених представником ОСОБА_2 у наданих запереченнях. Суд зазначає, що ухвала про призначення експертизи, яка підлягала апеляційному оскарженню, не була оскаржена зі сторони ОСОБА_2 та його представника, що зумовлює неспроможність необґрунтованих доводів про наявність порушень у призначенні експертизи та визначенні експертної установи. Щодо посилання представника ОСОБА_2 на необґрунтованість висновку експерта через обраний експертами спосіб проведення експертизи, то суд відзначає, що згідно п. 1.4. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта.

Таким чином, суд приходить до висновку, що встановлена судом відсутність волі на укладення Договору доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013 та похідних від нього документів, не погодження та неможливість погодження істотних умов такого договору, а також відсутність особи, яка б була уповноважена на укладання такого договору від імені ОСОБА_4 свідчить про оспорювання самого факту укладання договору, який може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність, а шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення. Саме тому суд, з урахуванням встановлених обставин, зазначає, що спірний Договір доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013 та похідні від нього документи є неукладеними.

До аналогічних висновків приходить Велика Палата Верховного Суду у поставові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, де відступила від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.

Так само, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 577/5321/17, правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Також, Велика Палати Верховного Суду у своїй постанові від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц зазначила, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Враховуючи встановлену судом неукладеність Договору доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013, підстави для задоволення позовної вимоги відсутні, позаяк недійсним може бути визнаний лише укладений договір.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо інших аргументів учасників у даній справі, суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; хоча судді мають можливість, а інколи зобов`язані вчиняти певні дії з власної ініціативи, судді повинні давати відповідь лише на належні доводи, які здатні вплинути на вирішення спору (пункт 39); виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Дотримуючись вищевикладених норм та рекомендацій, суд вважає за можливе не надавати відповіді у рішенні на інші аргументи і доводи сторін у справі, оскільки вони не впливають на правильне вирішення спору.

На підставі викладенного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_6 .

Третя особа: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_7 .

Суддя: Я.М. Горбунова