Ухвала

19 листопада 2020 року

місто Київ

справа № 307/2463/15-ц

провадження № 61-16959ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., дослідив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Калинівської сільської ради, третя особа - Тячівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право власності на будинок, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсними: заповіту, посвідченого 11 липня 2006 року секретарем виконавчого комітету Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ; свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1 , виданого 14 квітня 2008 року Калинівською сільською радою на ім`я ОСОБА_3 , № 129; свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24 червня 2009 року Тячівською державною нотаріальною конторою Мягкому Є. О.; визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 .

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково.

Визнано недійсними: заповіт, посвідчений 11 липня 2006 року секретарем виконавчого комітету Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , зареєстрований у реєстрі за № 21; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, житловий будинок АДРЕСА_1 , видане 14 квітня 2008 року Калинівською сільською радою Тячівського району Закарпатської області на ім`я ОСОБА_3 за № 129; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 24 червня 2009 року Тячівською державною нотаріальною конторою Мягкому Є. О.

В іншій частині позову відмовлено.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 10 листопада 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Визначення заявником підстав касаційного оскарження

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.

Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Заявником як підстави касаційного оскарження наведеного судового рішення визначено, що:

- оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права;

- судом апеляційної інстанції ухвалено рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 278/2967/15 (провадження № 61-12964св19), від 17 червня 2020 року у справі № 347/1933/16 (провадження № 61-26375св18), від 01 липня 2020 року у справі № 637/228/17 (провадження № 36198св18) щодо застосування положень статті 1257 ЦК України, яка передбачає вичерпний перелік підстав для визнання недійсним заповіту; у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19), постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 553/330/17 (провадження № 61-12727св19), відповідно до зазначених висновків доказування не може ґрунтуватися на висновках експертиз, які не є категоричними;

- суд апеляційної інстанції вийшов за межі підстав позову, визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом повністю та з підстав, якими не було обґрунтовано позов;

- суд апеляційної інстанції всупереч пункту 4 частини третьої статті 411 ЦПК України встановив факт непідписання ОСОБА_3 заповіту від 11 липня 2006 року на підставі висновку криміналістичної експертизи, що, на думку заявника, є недопустимим засобом доказування.

IІІ. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА КАСАЦІЙНЕ ОСКАРЖЕННЯ

До касаційної скарги заявником додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 30 вересня 2020 року, яке отримано заявником засобами поштового зв`язку

(не рекомендованим листом) 20 жовтня 2020 року.

Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої наведеної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суд виходить з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними, зокрема, у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали скаржникові своєчасному зверненню з такою скаргою.

Заявником подано письмові докази на підтвердження дати отримання копії рішення суду апеляційної інстанції 20 жовтня 2020 року.

Отже, аналіз касаційної скарги, доданих до неї матеріалів та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження дають підстави для висновків, що строк, протягом якого заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження зазначеного рішення, пропущено з поважних причин, тому Суд поновлює його.

ІV. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України.

Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Закарпатського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року.

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Тячівського районного суду Закарпатської області цивільну справу № 307/2463/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Калинівської сільської ради, третя особа - Тячівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право власності на будинок, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 17 грудня 2020 року.

Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко