Справа № 296/1943/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"30" жовтня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю секретаря судового засідання Рабчинській А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила суд:

- прийняти рішення, яким змінити розмір аліментів з 1/4 частин всіх видів заробітку відповідача, які стягуються на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 20.01.2009р. з ОСОБА_3 на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частин всіх видів заробітку доходу (відповідача) щомісячно з дати набрання рішеннями законної сили і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку;

- стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частин всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття дитини ОСОБА_6 , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду від 25.02.2009р. Вказаним рішенням також малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для подальшого виховання залишено при матері ОСОБА_1 . Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 20.01.2009р. ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 24.10.2008р. і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Після розлучення відносини між сторонами покращились, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син - ОСОБА_5 . В подальшому, з початку 2018р., через різні погляди на життя, відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача, відносини між сторонами погіршились. З червня 2018р. сторони живуть окрема, діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, в зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

На запитання головуючого судді позивач ОСОБА_1 пояснила, що підставою для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_7 , є те, що у дитини плоскостопість, в зв"язку з чим виникла необхідність у придбанні спеціальних устілок для взуття та відвідування секції по плаванню.

Від відповідача відзив на позов до суду не надходив. В судові засідання, призначені на 19.06.2020р., 11.09.2020, 30.10.2020 відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14, 15).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20.01.2009 року по справі № 2-533 ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку відповідача, щомісячно починаючи з 24.10.2008р. і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.23).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25.02.2009 року по справі №2-785, шлюб, зареєстрований 28.01.2006 року Житомирським міським відділом РАГСу, актовий запис №127, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 22).

На підставі поданої позивачем довідки №163 від 04.02.2020р. ТОВ "Керуюча компанія "КомЕнерго-Житомир", показами свідків в судовому засіданні встановлено, що діти проживають з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с. 18, 20, 21).

Вирішуючи питання в частині позовних вимог, що стосуються зміни розміру аліментів, які стягуються на підставі судового рішення з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з п. 17 цієї ж Постанови зміни законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Як вже зазначалось, в засіданні суду позивач ОСОБА_1 як на підставу збільшення розміру аліментів послалась на те, що у дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є плоскостопість, відповідно, є необхідність у придбанні спеціальних устілок для взуття та відвідування секції по плаванню. Позивач також вказала про те, що плоскостопість встановлена у дитини вже 2 роки.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, всупереч вимог статей 12, 81 ЦК України позивач не довела належними та допустимими доказами обставини, передбачені статтею 192 СК України, що свідчать про погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів, зокрема медичним висновком лікаря, довідками про перебуванням дитини на обліку за станом здоров`я.

Водночас, суд звертає увагу позивача на те, що захворювання у дитини (плоскостопість) є підставою для заявлення вимог про стягнення додаткових витрат на дитину.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, у тому числі, не зазначено та не доведено, що у відповідача змінився матеріальний стан у бік покращення або погіршився її матеріальний стан чи стан здоров`я когось із них, тому відсутні підстави для задоволення позову про збільшення розміру аліментів.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частин всіх видів заробітку (доходу) відповідача слід вказати наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 під час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 є батьком малолітнього ОСОБА_5 (а.с.15).

Статтею 27 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою ВР № 789 ХІІ від 27.02.91 року, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Приписами статті 182 СК України законодавець, з метою захисту та забезпечення права дитини на належне утримання, закріпив, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання малолітнього ОСОБА_5 не надає (в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про протилежне), з метою забезпечення права малолітнього ОСОБА_6 на рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

З урахуванням наведеного позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

З приводу вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, пов"язану з розглядом справи, слід вказати наступне.

Як визначено ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.137 ЦПК України).

Приписами ч.2 ст.137 ЦПК України визначено, зокрема, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява №58442/00 § 154).

Як вбачається з поданих стороною матеріалів, між ОСОБА_1 та адвокатом Примак В.М. було укладено договір №6/03-2020 від 02.03.2020р. про надання правничої (правової) допомоги в цивільній справі про стягнення аліментів та про зміну розміру аліментів (а.с.25-26).

Позивачем ОСОБА_1 було сплачено 3000 грн. за адвокатські послуги (а.с. 29).

Відповідно до матеріалів справи, адвокатом Примак В.М. з дня укладення договору про надання правової допомоги було надано консультацію щодо правовідносин, які виникли між сторонами, складено позовну заяву та взято участь у 3-ьох судових засіданнях.

За змістом частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Письмового або усного клопотання про зменшення витрат відповідач на оплату правничої допомоги адвоката у зв`язку з їх неспівмірністю відповідач не подав.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких за змістом статті 133 ЦПК України належать і витрати на професійну правничу допомогу), покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наведених обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена позивачка при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 280 - 283, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.03.2020р. до досягнення дитиною повноліття.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 1500грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3

Головуючий суддя В. П. Маслак