Справа № 570/2661/20
Номер провадження 2/570/1025/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.

за участю секретаря судового засідання Гречки О.В.

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому засіданні у приміщення суду в м. Рівне заяву представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,

в с т а н о в и в :

16.07.2020 р. до Рівненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.07.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.08.2020 р. о 11:30 год.

18.08.2020 р. до суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання.

18.08.2020 р. у зв`язку з відпусткою судді підготовче засідання відкладено на 09.09.2020 р. о 15:00 год.

09.09.2020 р. до суду надійшла заява представника відповідача про закриття провадження у справі.

У заявах від 09.09.2020 р., 14.09.2020 р. представник відповідача просив розглянути заяву про закриття провадження у справі без участі відповідача та його представника.

09.09.2020 р. за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 14.09.2020 р. о 14:30 год.

14.09.2020 р. підготовче засідання відкладено на 25.09.2020 р. о 14:30 год.

25.09.2020 р. представник відповідача просив відкласти підготовче засідання.

25.09.2020 р. підготовче засідання відкладено на 20.10.2020 р. о 14:30 год.

20.10.2020 р. представник відповідача просив відкласти підготовче засідання у зв`язку з перебуванням на лікуванні.

20.10.2020 р. підготовче засідання відкладено на 11.11.2020 р. о 11:15 год.

11.11.2020 р. підготовче засідання відкладено на 16.11.2020 р. о 08:30 год.

У підготовчому засіданні 16.11.2020 р. представник відповідача підтримав подану заяву про закриття провадження у справі та просив її задоволити, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Просив врахувати, що даний позов ініційований позивачем з метою покладення усіх витрат пов`язаних із оформленням документів на відповідача.

Зазначив, що зустріч, яка відбулася у нотаріуса не могла завершитися підписанням договору, оскільки носила консультативний та роз`яснювальний характер. Офіційної відмови нотаріус не надав.

Також, зазначив, що позивачем в підтвердження наявності спору не долучено жодного доказу - варіантів пропозиції чи договору виділу частки спільного майна в натурі від підписання яких би відмовився відповідач.

Представник позивача заперечила проти закриття провадження у справі, стверджувала, що між сторонами наявний спір, який підлягає вирішенню судом.

Також, зазначила, що сторони перебувають у неприязних стосунках та тривалих конфліктах.

Підтвердила, що дійсно офіційної відмови нотаріусом не надано, однак просила врахувати, що зустріч у нотаріуса стороною відповідача не заперечується.

Представник відповідача просив врахувати, що на цій зустрічі домовленостей не було досягнуто не з їхньої вини.

Розглянувши заяву представника відповідача про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд прийшов до висновку, що провадження у справі слід закрити з наступних підстав.

В обгрунтування заяви представника відповідача про закриття провадження у справі зазначено, що спір щодо виділу в натурі майна між сторонами, який підлягає вирішенню судом, відсутній, що є підставою для закриття провадження у справі. У заяві представник відповідача пояснив, що виділ частки в натурі із майна, що перебуває у спільній частковій власності не відноситься до компетенції судів, окрім як вирішення спорів, що виникли при такому виділі. З посиланням на ст. 364 Цивільного кодексу України, представник відповідача зазначив, що за відсутності спору про право, у суду відсутні повноваження щодо виділу майна в натурі, оскільки такі повноваження мають співвласники, шляхом укладення договору. Представник відповідача вважає твердження позивача про неможливість вирішити це питання мирним шляхом надуманими та документально не підтвердженими, оскільки відповідач не заперечує щодо виділу її частки із спільного майна і не заперечувала раніше.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як вбачається із позовної заяви, предметом спору у даній справі позивач визначив виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності регулюється ст. 364 ЦК України, відповідно до якої договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, питання виділу у натурі частки з нерухомого спільного майна має вирішуватись у договірному порядку з дотриманням процедур передбачених чинним законодавством.

У позовній заяві позивач пояснив, що бажає скористатися своїм правом на виділ належної йому частки в натурі зі спільного майна, проте мирним шляхом вирішити це питання йому з відповідачем не вдається.

Однак, таке твердження позивача не підтверджується наявними у справі доказами.

Оскільки, договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, доказом відмови співвласника нерухомого майна від виділу належної йому частки в натурі зі спільного майна у договірному порядку є, зокрема відмова нотаріуса від вчинення нотаріальної дії.

Діяльність нотаріату в Україні врегульована Законом України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат».

Згідно із ст. 5 даного Закону нотаріус, серед іншого, зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не надав доказів відмови нотаріуса у виділі сторонам у справі часток в натурі зі спільного майна.

Наявна у матеріалах справи заява приватного нотаріусу Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Сохацького Ігоря Семеновича (а.с. 51) від 11.09.2020 № 45/01-16 про те, що він запропонував звернутися до суду із позовною заявою про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, оскільки ОСОБА_4 двічі не з`явилася до нотаріуса для вирішення даного питання, на думку суду, не є відмовою від вчинення нотаріальної дії у розумінні ст. 49 Закону України «Про нотаріат».

З огляду на наведене вище вбачається, що процедура нотаріального посвідчення договору виділу сторонам у справі часток в натурі зі спільного майна не була розпочата та проведена у відповідності до вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

За таких умов, суд критично оцінює реалізацію сторонами вимоги ст. 364 ЦК України. Недотримання цих законодавчих приписів дає суду підстави вважати, що пред`явлення позову фактично є спробою обійти установлений законом позасудовий порядок вирішення питання поділу об`єктів нерухомості.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Однак, у даному випадку права позивача на виділ своєї частки в натурі із спільної часткової власності не є порушеним, оскільки має вирішуватись у договірному порядку, доказів неможливості якого позивач не надав.

Натомість, суд бере до уваги наявну у матеріалах справи копію договору про надання правової допомоги від 07 липня 2020 року (а.с. 38), відповідно до якого відповідач уклала договір з адвокатським об`єднанням «Скорпіон», за умовами якого ОСОБА_4 надається правова допомога при виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності клієнта та ОСОБА_3 .

Зокрема, у п. 2 даного договору адвокатом надається правова допомога, що полягає у складенні висновків спеціалістів (експертів) про варіанти поділу житлового будинку, варіанти поділу земельної ділянки, а також складенні договорів про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності.

Вищезазначене викликає у суду обґрунтований сумнів, що відповідач ухиляється від договірного порядку виділу своєї частки в натурі із спільної часткової власності.

Закриваючи провадження у даній справі, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.05.2020 р. у справі № 686/20582/19-ц, відповідно до яких поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

На думку суду таким прикладом також може слугувати - невиконання вимог ст. 364 ЦПК України, як в даній цивільній справі.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову.

Оскільки, у даній справі предмет спору не існував на час пред`явлення позову, а вимоги встановлені цивільним законодавством щодо договірного порядку виділу частки в натурі із спільної часткової власності фактично були знехтувані, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 255, 259, 261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву представника відповідача про закриття провадження у справі - задоволити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності у зв`язку з відсутнім предметом спору.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 18 листопада 2020 року.

Суддя Гладишева Х.В.