Єдиний унікальний номер 233/6666/19
Номер провадження 22-ц/804/1365/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 3 лютого 2020 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Бєлостоцької О.В. в місті Костянтинівці Донецької області, повне судове рішення складено 3 лютого 2020 року, у справі номер 233/6666/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 14 липня 2016 року він перебував в трудових відносинах з відповідачем. Починаючи з 1 березня 2017 року і по липень 2017 року йому не виплачувалась нарахована заробітна плата. 17 липня 2017 року звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

В день звільнення з ним не проведено повного розрахунку, тому позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 22431,69 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 3 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 3529,39 грн.

Зобов`язано Акціонерне товариства «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 3529,39 грн утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 3 лютого 2020 року та постановити нове рішення по суті позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим.

Суд не звернув уваги, що при звільненні позивачу не виплачено належну до сплати заробітну плату, яка зазначена у наданих довідках.

Суд мав виходити з того, що в спорах, що виникають з трудових відносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця.

Суд не взяв до уваги, що відповідачем не виплачено всіх сум при звільненні, а також відповідачем не спростовано розмір заявлених позивачем вимог про стягнення суми заробітної плати.

Надані позивачем довідки на підтвердження розміру заборгованості підписані посадовими особами підприємства, повноваження цих осіб відповідач не спростував.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, враховуючи, що з 14.07.2016 року «Локомотивне депо Дебальцеве» державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття в виробничій підрозділ «Дебальцевське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 11-15).

Згідно з наказом (розпорядженням) №844/ДН-ос від 10.07.2017 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 17.07.2017 року звільнено у зв`язку зі скороченням штату п. 1 ст. 40 КЗпП України з зазначенням компенсації за 51 день відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (а.с. 16).

З наданої позивачем довідці, підписаної головним інженером Дмитренком Ю.О. та головним бухгалтером Трускаловою О.І. вбачається, що позивач працював машиністом електровоза виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», йому нарахована заробітна плата, яка з березня 2017 року по липень 2017 року становить 28115,86 грн, а саме: за березень 2017 року - 3704,39 грн, квітень 2017 року - 1562,47 грн, травень 2017 року - 1714,38 грн, за червень 2017 року - 2528,41 грн, за липень 2017 року - 18552,21 грн (а.с. 17).

З наданої до відзиву на позовну заяву довідки про доходи №1274/2 від 22.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 за січень та лютий 2017 року нарахована заробітна плата в певному розмірі, з березня 2017 року заробітна плата не нараховувалась (а.с. 77).

Згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України

(форма ОК-5) в березні 2017 року за 31 день страхового стажу АТ «Українська залізниця» позивачу ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в розмірі 3529,39 грн; з квітня по липень 2017 року відомості відсутні (а.с. 64-65).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ «Українська залізниця» заборгованості по заробітній платі в сумі 3529,39 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в такому розмірі.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що позивач працював у виробничому підрозділі «Дебальцевське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 17.07.2017 року позивач звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату.

На підтвердження заборгованості по заробітній платі позивач надав довідку про те, що йому нарахована заробітна плата з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 28115,86 грн, до виплати - 22431,69 грн. Копія довідки підписана головним інженером Дмитренком Ю. О . та головним бухгалтером Трускаловою О.І., проте, довідка не містить печаток та штампів підприємства.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що позивач ОСОБА_1 , надаючи копію довідки про нарахування заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 28115,86 грн, та визначаючи її як заборгованість по заробітній платі, не довів достовірності такої довідки, як доказу про наявність заборгованості АТ «Українська залізниця» перед ним в зазначеній сумі.

Сам по собі факт звільнення позивача з роботи не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата

виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Разом з тим, згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) в березні 2017 року за 31 день страхового стажу АТ «Українська залізниця» позивачу нарахована заробітна плата в розмірі 3529,39 грн; з квітня по липень 20017 року відомості відсутні.

Відповідач у своїй довідці про доходи від 22.10.2019 року №1217/2, зазначив, що ОСОБА_1 за січень, лютий 2017 року нарахована заробітна плата, з березня 2017 року заробітна плата не нараховувалась.

Проте, інформація з Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) свідчить про те, що позивачу ОСОБА_1 нараховане заробітну плату за березень 2017 року в розмірі 3529,39 грн.

Позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості заробітної плати в певному розмірі та за певний період, зокрема за березень 2017 року - 3704,39 грн.

Відповідач не довів, що заборгованість за березень 2017 року позивачеві сплачена.

Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині спору про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року.

Що стосується заборгованості за інший період, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про недоведення позивачем своїх позовних вимог в частині спору про стягнення заборгованості заробітній платі за період з 1 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року належними та допустимими доказами.

За таких обставин, з огляду на наведене, суд першої інстанції, вирішуючи спір, в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, висновків суду не спростовують, не впливають на законність судового рішення та фактично зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Отже, підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 3 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 14 квітня 2020 року.

Суддя: