Справа № 408/2179/20-ц
Провадження № 2/408/1634/20
РІШЕННЯ

іменем України

20 листопада 2020 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Булгакової Г.В.,

при секретарі Ришковій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Біловодськ Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 13 лютого 1988 року за реєстровим номером 1762, та свідоцтва про право на спадщину від 04 вересня 2001 року за реєстровим номером 1193. В належному їй будинку зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка фактично там не проживає з 20 травня 2018 року. Таким чином, позивач є власником зазначеного будинку, але своє право як власника вона не може реалізувати в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідач зареєстрована в її будинку, і хоча відповідач є її родичкою, а саме: жінкою брата чоловіка, але не приймає участі в утриманні будинку, сплаті комунальних платежів і взагалі будинком не цікавиться. Відповідач на теперішній час проживає в Російській Федерації, в добровільному порядку прибути в Україну та пройти процедуру зняття з реєстрації за вказаною адресою наміру не має, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, просила суд розглянути справу за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надала.

Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності від 13 лютого 1988 року за реєстровим номером 1762, посвідченого державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори Точаненко Т.Н., позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності Ѕ частка домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а згідно свідоцтва про право на спадщину від 04 вересня 2001 року за реєстровим номером 1193, посвідченого в.о. державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори Приходько Л.М., позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності Ѕ частка домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка є спадщиною після померлого чоловіка позивача - ОСОБА_3 .

Право власності позивача ОСОБА_1 на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , також знаходить своє підтвердження у Витягах з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 липня 2020 за № 216890176 та від 20 липня 2020 року за №216890130,

Технічний паспорт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений на ім`я позивача ОСОБА_1 , як повного власника вказаної нерухомості.

Довідкою № 1423, виданою Петропавлівською селищною радою Станично-Луганського району Луганської області 19 червня 2020 року, підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 , дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично за вказаною адресою не проживає.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 13 березня 2020 року № 955, складеного депутатом Петропавлівськоє селищної ради Станично-Луганського району Луганської області Мірошніченко Л.В. встановлено, що ОСОБА_2 в будинку позивача не проживає з 20 травня 2018 року.

Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 є членом її сім`ї та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратила право користування будинком.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач є членом сім`ї позивача. Відповідач не проживає в будинку позивача тривалий час, обов`язків щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, і подальша реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника будинку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 258-265 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г. В. Булгакова