Справа № 450/831/15-к Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/3863/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Савуляка Р.В.

при секретарі: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2018 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає до виконання, -

в с т а н о в и в:

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» про визнання виконавчого документа, виданого на підставі вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.06.2018 року у справі № 450/831/15-к, таким, що не підлягає до виконання відмовлено.

Ухвалу суду оскаржило ТзОВ «Сандора».

Вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.06.2018 року з ТзОВ «Сандора» на користь ОСОБА_1 стягнуто 461 163, 42 грн. компенсації за спричинену моральну шкоду. 20.07.2018 року стягувачу було видано виконавчий лист, однак такий не підлягає виконанню, оскільки боржником рішення суду було виконане добровільно та в повному обсязі. Зокрема, 26.06.2018 року на рахунок ОСОБА_1 на підставі її заяви від 20.06.18 року та довідки від 20.06.18 року про банківські реквізити було перераховано компенсацію на загальну суму 461163.42 (чотириста шістдесят одна тисяча сто шістдесят три грн. 42 коп.) грн, з яких: 371236,55 грн - компенсація моральної шкоди, 6917,45 грн - утриманий військовий збір, 83009,42 грн - утриманий податок з доходів фізичних осіб. Однак, незважаючи на добровільне виконання рішення суду в повному обсязі, стягувач отримала виконавчий лист та звернулась до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В., яким в межах виконавчого провадження було здійснено примусове списання з рахунку боржника, відкритому в ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 99 188, 56 грн. з врахуванням виконавчого збору. Вважає, що до висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, районний суд прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права в частині порядку виплати моральної шкоди та сплати з розміру такої податків та обов`язкових платежів. Судом не враховано, що при перерахуванні стягувачу моральної шкоди ТОВ «Сандора» керувалося п.п. а) п. 164.2.14, п. 167.1 та п. 168.1.1 ПК України, за якими до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто, сума моральної шкоди підлягає оподаткуванню при виплаті. Зазначене відповідає судовій практиці та роз`ясненню державної фіскальної служби. Сплата податків ТОВ «Сандора» як податковим агентом підтверджена платіжним дорученням. Факт сплати податків стягувачем судом не перевірявся та не досліджувався. Станом на сьогоднішній день, сума сплачених ТОВ «Сандора» податків стягувачем не повернута, що суперечить чинному законодавству України.

Просить ухвалу суду скасувати, заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає до виконаннязадовольнити.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник ТОВ «Сандора» скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.

Представник стягувача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності по наявних матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 3 статті 432 Цивільного процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Встановлено, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.06.2018 рок, ОСОБА_3 визнано винним за ч. 2 по ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 (чотири) років позбавлення волі з позбавлення права керування всіма видами транспорту строком на 3 (три) роки. Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 р. ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання за цим вироком. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» на користь законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 461163 (чотириста шістдесят одну тисячу сто шістдесят три) грн. 42 коп. компенсації за спричинену моральну шкоду, завдану внаслідок ушкодження здоров`я.

Після набрання законної сили вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 червня 2018 року по справі № 450/831/15-к, за заявою ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_6 , було видано виконавчий лист про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» на користь ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , 461 163 (чотириста шістдесят одну тисячу сто шістдесят три) грн. 42 коп. компенсації за спричинену моральну шкоду. Виконавчий лист у справі видано 20 липня 2018 року.

На виконання вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 червня 2018 року по справі № 450/831/15-к 26 червня 2018 року за платіжним дорученням № від 26 червня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сандора» перерахувало стягувачу компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 371 236,55 грн.

23 липня 2018 року стягувач ОСОБА_1 пред`явила до примусового виконання виконавчий лист про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» на користь ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , 461 163 (чотириста шістдесят одну тисячу сто шістдесят три) грн. 42 коп. компенсації за спричинену моральну шкоду. Платіжним дорученням № 846 від 27.07.2018 року у межах виконавчого провадження № 56838975 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» на користь законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 було стягнуто 89 926,87 грн моральної шкоди. Постановою від 27.07.2018 року виконавче провадження закінчено, оригінал виконавчого листа з відміткою про його повне виконання повернуто Пустомитівському районному суду Львівської області.

Відповідно до п. 5 Інформаційного листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналізуючи положення частини 1 статті 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд доходить до висновку, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково у разі припинення зобов`язання його добровільним виконанням можливе лише у разі, якщо боржник виконав свій обов`язок до відкриття виконавчого провадження.

Однак, як встановлено судом, стягнення різниці недоплаченої компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 89 926,87 грн. здійснювалось у межах виконавчого провадження № 56838975.

Щодо позиції боржника про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповного з`ясування обставин в частині виплати моральної шкоди та сплати податків, суд зазначає наступне.

Стягуючи з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» на користь законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_1 461 163 (чотириста шістдесят одну тисячу сто шістдесят три) грн. 42 коп. компенсації за спричинену моральну шкоду, суд виходив з приписів ст. ст. 1172, 1187, 1188 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки. 03 жовтня 2014 року о 15 год. 54 хв., ОСОБА_3 виконуючи трудові обов`язки у Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора», порушивши Правила дорожнього руху України здійснив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_6 спричинивши тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до п. 52.1, п. 52.2 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом. Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Згідно п. 53.1. статті 53 Податкового кодексу України не може бути притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової (штрафні санкції та/або пеня), платника податків (податкового агента та/або його посадову особу), який діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації, наданої йому у письмовій формі, а також узагальнюючої податкової консультації, за діяння, що містить ознаки податкового правопорушення, зокрема на підставі того, що у подальшому така податкова консультація була змінена або скасована.

Як встановлено судом, 20 липня 2018 року ОСОБА_6 , звернувся до Державної фіскальної служби України із запитом про надання індивідуальної податкової консультації в якій просив роз`яснити чи включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума моральної шкоди, стягненої на його користь за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 червня 2018 року у справі № 450/831/15-к (пр.1-кп/450/93/18) у зв`язку із завданням тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Відповідно до податкової консультації від 23 серпня 2018 року № 3716/к/99-99-15-01-14/ УПК, сума відшкодування немайнової (моральної) шкоди, яка виплачується на підставі рішення суду на користь платника податків внаслідок ушкодження здоров`я, не включається до його загального місячного (річного) оподаткованого доходу, тобто не оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Зважаючи на вищенаведене, у податкового агента - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» не було обов`язку утримувати та сплачувати із визначеної вироком суду суми моральної шкоди - 461 163, 42 грн компенсації за спричинену моральну шкоду податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Відповідно до п. 164.1 статті 164 Податкового кодексу України (чинного на дату виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно пп. 164.2.14 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (чинного на дату виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Суд першої дійшов правильного висновку, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди завданої життю та здоров`ю. Словосполучення «а також шкоди життю та здоров`ю» є окремою підставою для не включення в оподатковуваний дохід таких сум в межах пп. 164.2.14 (а) п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (чинного на дату виникнення спірних правовідносин), та включає майнову і немайнову шкоду завдану життю та здоров`ю.

Тобто до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включалася сума з немайнової (моральної) шкоди, котра стягнута за рішенням суду і спрямовуються на відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди, котра не пов`язана із заподіянням такої життю та здоров`ю, а зумовлена у т.ч.: душевними стражданнями, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевними стражданнями, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженням честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Зважаючи, що за описаними вище обставинами правовою підставою виникнення права на відшкодування немайнової (моральної) шкоди є непоправна немайнова шкода, котра полягала у фізичному болю та стражданнях, яких малолітня фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, ушкодженням здоров`я, що встановлено вироком суду, в силу конструкції пп. 164.2.14 (а) п.164.2 статті 164 Податкового кодексу України (чинного на дату виникнення спірних правовідносин) сума відшкодування немайнової (моральної) шкоди, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю, не повинна включатись до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Наведене тлумачення норм права також узгоджується із висновками податкової консультації від 23 серпня 2018 року № 3716/к/99-99-15-01-14/ УПК.

Враховуючи наведене вище, підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора»залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Савуляк Р. В.