КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 754/2657/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва постановлене суддею Лісовською О.В. 02 березня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів,

У С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.11.2003 року по 15.07.2008 рік. У квітні 2006 року сторонами було придбано автомобіль Renault, 1999 року випуску; у липні 2007 року сторонами придбано автомобіль Honda, 2007 року випуску, а у жовтні 2007 року - автомобіль Nissan, 2007 року випуску. Право власності на автомобілі оформлено на відповідача. Після розірвання шлюбу сторони домовились про те, що позивачка разом із неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 , 2005 року народження, залишаються проживати у квартирі АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві власності, а спільно набуті автомобілі залишаються у користуванні відповідача. Однак, у листопаді 2018 року виявилося, що відповідач без згоди позивачки здійснив відчуження автомобілів. Відповідно до Звіту про оцінку майна від 05.02.2019 року загальна вартість автомобілів становить 625 793, 00 грн. Оскільки добровільно вирішити питання поділу майна неможливо, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини всіх автомобілів у розмірі 312 896, 50 грн. та судові витрати у справі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за автомобіль Рено у розмірі 5005,87 грн., автомобіль Хонда у розмірі 41 785,62 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

У частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення компенсації за автомобіль Ніссан та витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду змінити,зменшивши розмір грошової компенсації за автомобіль Хонда з 41785,62 грн. до 21394,30 грн., в іншій частині рішення суду залишити без змін, мотивуючи тим, що рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, суд безпідставно не взяв до уваги доводи відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву від 21.05.2019 року, зокрема, не взяв до уваги, що відповідач додатково поніс витрати на страхування вищевказаного транспортного засобу, від яких позивач самоусунулась. Всього за період із 2008 року по 2012 рік відповідач на виконання умов кредитного договору сплатив страхових платежів на загальну суму 56 786 грн., крім того, судом повністю проігноровано доводи відповідача щодо понесених витрат на обслуговування кредиту після розірвання шлюбу. Вважає, що частка ОСОБА_4 від загальної суми в обслуговуванні кредиту становить 6,4 %.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період з 20.11.2003 року по 15.07.2008 року сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням суду про розірвання шлюбу.

Як вбачається з судового рішення та було встановлено судом, сторони по справі припинили сімейно-шлюбні стосунки в жовтні 2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

У період перебування у шлюбі сторони по справі придбали наступне майно:

- автомобіль Renault Master, 1999 року випуску;

- автомобіль Honda CR-V, 2007 року випуску;

- автомобіль Nissan Micra, 2007 року випуску.

Право власності на вказані автомобілі було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді, що була надана на адвокатський запит Головним сервісним центром 26.11.2018 року, автомобіль Рено зареєстрований за ОСОБА_1 19.04.2006 року, знятий з реєстрації 18.02.2014 року (перереєстровано на нового власника); автомобіль Хонда зареєстрований за ОСОБА_1 26.07.2007 року, знятий з реєстрації 27.03.2014 року (перереєстровано на нового власника); автомобіль Ніссан зареєстрований за ОСОБА_1 30.10.2007 року, знятий з реєстрації 20.04.2010 року (знято з обліку для реалізації).

Так, з письмових матеріалів справи вбачається, що сторонами у період шлюбу 19.04.2006 року був придбаний автомобіль Рено Мастер, 1999 року випуску, який у подальшому 18.02.2014 року був знятий з реєстрації та перереєстрований на нового власника.

15.05.2012 року вказаний транспортний засіб був пошкоджений внаслідок падіння на нього дерева за адресою: м. Київ, вул. Ю.Коцюбинського, 3, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Відповідно до Звіту № 59/05/12 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, ринкова вартість автомобіля становила 60 272, 41 грн. Вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням фізичного зносу та ВТВ становила 50 260, 66 грн.

З наведених у Звіті даних вбачається, що проводити ремонт транспортного засобу було економічно не вигідно, тому відповідачем було прийнято рішення про продаж пошкодженого транспортного засобу.

Згідно із Звітом № 03/05/19 про оцінку ринкової вартості аварійного пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) ринкова вартість транспортного засобу з урахуванням пошкоджень станом на 15.05.2012 року становила 10 011, 74 грн.

Транспортний засіб Хонда був придбаний сторонами у липні 2007 року, право власності на автомобіль було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 .

Для придбання автомобіля відповідачем був укладений Кредитний договір № 5552251 від 27.07.2007 року, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 31 108, 00 доларів США.

Також умовами Договору було передбачено, що Позичальник за рахунок власних коштів зобов`язаний здійснити часткову оплату за транспортний засіб в розмірі 38 885, 00 грн.

У період спільного проживання сторін відповідачем були здійснені у рахунок погашення кредиту відповідні платежі, а саме:

- 15.08.2007 року платіж у розмірі 1000, 00 доларів СА, що за курсом НБУ становило 5005, 00 грн.;

- 31.08.2007 року платіж у розмірі 0, 73 доларів США, за курсом НБУ становило 3, 67 грн.;

- 20.09.2007 року платіж у розмірі 1001, 85 доларів США, що за курсом НБУ становило 5059, 34 грн.

Всього за період спільного проживання сторін було виплачено грошові кошти у розмірі 48 953, 01 грн. при загальній вартості автомобіля 194 425, 00 грн., що фактично становить 1/4 частину від вартості автомобіля.

Будь-яких інших доказів на підтвердження вказаних вище обставин сторонами надано суду не було.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 05.02.2019 року, що був наданий позивачкою, вартість автомобіля Хонда становить 334, 286, 00 грн.

Як вже було зазначено вище, у період спільного проживання сторонами було сплачено за автомобіль Хонда 48 953, 01 грн., що становить 1/4 частину вартості автомобіля.

Автомобіль Ніссан був придбаний відповідачем ОСОБА_5 30.10.2007 року.

З метою придбання вказаного автомобіля 02.11.2007 року між відповідачем ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № CL-013/265/2007 на отримання кредиту у розмірі 11700, 00 доларів США, що становило станом на 02.11.2007 року 59085, 00 грн. Також був укладений Договір застави транспортного засобу.

Відповідно до накладної № 3034 від 29.10.2007 року вартість автомобіля Ніссан становила 84 737, 00 грн., з яких 59 085, 00 грн. було сплачено кредитними коштами, а решту 25 652, 00 грн. коштами ОСОБА_5 .

У подальшому відповідач ОСОБА_5 звернувся до Банку із заявою про надання дозволу на переоформлення договору кредиту та договору застави на ОСОБА_4 , у зв`язку з розлученням, однак, переоформлення здійснено не було.

14.12.2009 року транспортний засіб Ніссан був вилучений представником АТ «ОТП Банк», у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору.

20.04.2010 року автомобіль Ніссан був проданий відповідачем, отримані кошти були витрачені на погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України).

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджується в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно із ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 2 статті 184 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що три спірні автомобілі були придбані подружжям в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, при поділі автомобілів Рено та Нісан судом першої інстанції були враховані не тільки кошти , за які були придбані дані автомобілі, а й боргові зобов`язанні сторін. Щодо поділу зазначених автомобілів рішення суду першої інстанції не оскаржується сторонами.

В частині поділу автомобіля Хонда, суд першої інстанції також прийшов до вірного висновку про те, що в період шлюбу сторонами сплачено із спільних сумісних коштів 1/4 частину вартості автомобіля, а тому суд стягнув із відповідача на користь позивачки 1/8 частину від ймовірної вартості автомобіля на момент його продажу .

Доводи апелянта в тій частині, що суд при постановленні рішення не врахував страхові платежі, які відповідач сплачував під час володіння спірним автомобілем за період з 2008 року по 2012 рік в розмірі 56 786 гривень, а також кошти, які сплачувалися за обслуговування кредиту, не можуть бути прийняті судом до уваги із наступних підстав.

Судом встановлено, що умовами кредитного договору, який було укладено відповідачем для придбання автомобіля Хонда, передбачено обов`язкове страхування автомобіля, який перебував у заставі у банку.

В період шлюбу сторонами була сплачена частина вартості автомобіля із спільних сумісних коштів подружжя, що становило 1/4 частину вартості автомобіля і на момент продажу автомобіля з відповідача на користь позивача було стягнуто також 1/4 частину вартості автомобіля, тобто суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що поділу підлягає спільне сумісне майно, яке було придбане сторонами в період їх шлюбу.

Щодо зобов`язань відповідача за кредитним договором, то позивач як дружина несла ці зобов`язання лише в період перебування у шлюбі, в подальшому ж після розірвання шлюбу автомобіль Хонда перебував у володінні та користуванні лише відповідача , а тому він страхував будь-які ризики щодо автомобіля Хонда і ніс зобов`язання як перед банком так і перед страховою компанією, чиїми послугами позивач по справі після розірвання шлюбу не користувалася, а тому відповідно її зобов`язання перед ними не існували.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: