Справа № 203/787/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю позивачки - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Архипенка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з моменту свого народження ІНФОРМАЦІЯ_1 по теперішній час мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок було збудовано її батьком ОСОБА_3 та мамою ОСОБА_4 в 1953 році. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько, а ІНФОРМАЦІЯ_3 - її мати. Оскільки, як до смерті, на момент смерті та після смерті останніх вона проживала та проживає в будинку по АДРЕСА_1 і була зареєстрована за цією адресою, вона фактично прийняла спадщину. 30.01.2020 року вона звернулась до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька ОСОБА_3 , а саме: на домоволодіння АДРЕСА_1 . При цьому, надала технічний паспорт на домоволодіння та домову книгу, довідку з місця проживання та паспорт на підтвердження реєстрації в домоволодінні. Постановою державного виконавця від 30.01.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Посилаючись на це, а також той факт, що домоволодіння було збудоване до 05.08.1992 року та вважається таким, що належало померлому спадкодавцю на праві власності, позивачка просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

/

Ухвалою від 03.03.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою від 05.08.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача під час розгляду справи в суді посилався на те, що міська рада права позивачки не порушувала, не є належним відповідачем по справі та просив прийняти рішення по справі у відповідності до діючого законодавства.

Третя особа явку свого представника за викликами не забезпечила, пояснення по суті справи не надала.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з якими з моменту народження була зареєстрована та проживала в домоволодінні по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_3 , а 28.11.2009 року - мати ОСОБА_4

15.01.2020 року позивачка звернулась до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою, в якій просила відкрити спадкову справу після померлого батька ОСОБА_3 для оформлення свідоцтва про право на спадщину, на підставі якої було відкрито спадкову справу №11/2020.

Постановою державного нотаріусу від 30.01.2020 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , через відсутність правовстановлюючого документу на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ст.ст.1269,1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщи-ну, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст.1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Коло осіб, які мають право на спадкування за законом відповідної черги визначені ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Відповідно до положень Закону України «Про нотаріат» та ЦК України, спадкові права оформлюються в нотаріальному порядку шляхом звернення спадкоємців до нотаріуса з заявами про прийняття та оформлення спадщини та подальшою видачою нотаріусом відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Згідно роз`яснень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відповідно до якого, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до абз.60 п.3.3 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 не належить до самовільного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки господарські /присадибні/ будинки і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05.08.1992 року.

Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 року за №157/6445 з подальшими змінами.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05.08.1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30.07.2012 року).

З матеріалів справи вбачається, що домова книга на домоволодіння по АДРЕСА_1 заведена в 1954 році та згідно останньої в цьому домоволодінні були зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Також на вказане домоволодіння 01.07.2005 року фахівцями КП «ДМБТІ» виготовлено технічний паспорт, згідно якого роком побудови будинку зазначено 1953 рік.

З урахуванням наведеного, вказане домоволодіння, як побудоване до 05.08.1992 року не є самочинним, не підлягало введенню в експлуатацію, було набуто у власність ОСОБА_3 за життя та це право увійшло до складу спадщини після його смерті.

Також судом встановлено, що позивачка, як донька померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , фактично прийняла спадщину, будучі зареєстрованою та проживаючи разом із спадкодавцем за однією адресою на момент відкриття спадщини та не відмовившись від неї.

Інших спадкоємці за законом першої черги не має. Заповіт померлими спадкодавцями за життя не складався та відомості щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині відсутні.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог, визнавши за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 42,6 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м, що складається з житлового будинку літ.А-1; Г - вбиральня; Д - душ; 1-5, І-ІІІ - огорожі та споруди.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує підстави звернення до суду з позовом, а також, що позивачка не заявляла про стягнення понесених по справі судових витрат у вигляді сплаченого судового збору з відповідача, заявивши під час розгляду справи усне клопотання про їх покладення на неї.

В зв`язку з цим, витрати у вигляді сплаченого позивачкою судового збору покладаються судом на останню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1218,1264,1268,1269,1270,1272 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,258,259,263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 42,6 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м, що складається з житлового будинку літ.А-1; Г - вбиральня; Д - душ; 1-5, І-ІІІ - огорожі та споруди.

Судові витрати по справі покласти на позивачку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24 листопада 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак