РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2020 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Порощука П.П.,

за участі секретаря Маліщук Н.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача Остапенко М.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка справу за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби, начальника СВ ВП ГУНП м.Жмеринка Олексюка Володимира Васильовича, слідчого Майченка Анатолія Миколайовича, прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області Остапенко Мар`яни Василівни, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, ГУ НП у Вінницькій області, Жмеринської місцевої прокуратури, Прокуратури Вінницької області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з Держави України в особі державної казначейської служби України 10000 грн. моральної шкоди на його користь. Свої позовні вимоги позивач в позовній заяві обгрунтув наступним чином, на протязі одного року слідчий не приймає будь-якого рішення по справі - номер справи зазначений в витягу ЄРДР та потурають йому в тому начальник СВ Олексюк В.В. та прокурор Остапенко М.В. Це порушує його право на швидке, неупереджене, повне слідство. Зазначив докази - матеріали кримінального провадження. Розмір шкоди визначив, виходячи зі свого похилого віку. Бездіяльність відповідачів спричиняє йому страждання, принижує його, він постійно хвилюється, що не дочекається будь-якого рішення.

Ухвалою суду від 19.12.2019 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання.

03.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні прокурор Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області Остапенко М.В. заявлені позовні вимоги не визнала, посилаючись на наданий відзив на позовну заяву.

В судове засідання інші відповідачі не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про отримання поштового відправлення, причини їх неявки суду невідомі, відзиву суду не надали.

20.03.2020 у встановлений процесуальним законом строк надійшов відзив від представника відповідача Головного управління Націоналльної поліції у Вінницькій області, який як вбачається з фіскального чеку «Укрпошта» був також направлений позивачу. В надісланому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю з підстав того, що скарги стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень щодо заяв та повідомлень про вчиненні або підготовлювальні злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві, відповідно заявлений позов ОСОБА_1 не належить до розгляду в порядку цивільного судочинства та підлягає закриттю відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. Крім того, відсутні підстави для відшкодування шкоди, завданої органом дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду на підставі ст. 1 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідуванн, прокуратури і суду», а обставини про які вуказує позивач, як на підству своїх вимог, не підпадають під жодну із підстав, передбачених Законом та ст.1176 ЦК України, які дають право на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 апеляційна скарга ОСОБА_1 задовлена частково, рішення Жмеринського міськрайонного суду Віницької області скасоване та ухвалено нове рішення, позов задоволено частково (а.с.2-5). З копією листа від 08.04.2019 ОСОБА_1 Жмеринською місцевою прокуратурою повідомлено про задовлення його скарги, роз`яснено вимоги ст ст.303-307 КПК України (а.с.8). Згідно витягу з єдинного реєстру досудових розслідувань за зверненням 19.11.2018 року ОСОБА_1 щодо вчинення Назаровою М.П. відносно нього самоуправства, яким йому завданно шкоду, 20.11.2018 року зареєстровано провадження №0000060 (виділення матеріалів досудового розслідування), визначено слідчим - Майченко А.М., Захарчука С.Р., прокурора, який здійснює процесуальне керівництво - Остапенко М.В. (а.с.7).

Згідно оглянутих в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження №0000060, з 20.11.2018 року по 14.01.2020 року (до часу витребування їх до суду) проведено ряд слідчих дій, а саме проведено допити свідків, заявника, надані вказівки прокурором та відповіді про їх виконання, здійснені запити, отримані відповіді на них.

Дослідивши докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Згідно ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини гарантує кожній особі право на справедливий суд.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, при вирішенні спору судом застосовано норми права, які регулюють встановлені правовідносини у редакції, яка діяла на час їх виникнення.

Порядок проведення досудового розслідування, повноваження органу досудового розслідування та прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, перевірка дотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування регламентовано кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкод відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.56 Конституції України, згідно якої, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, а також нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пунктів 3 4, 5, 10, 14 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналізуючи вказані норми права, слід дійти висновку, що відшкодування моральної шкоди можливе в наслідок порушення прав особи, тобто має бути причинно-наслідковий зв`язок між порушенням прав особи та правом на відшкодування моральної шкоди.

Позивач вважає, що бездіяльністю відповідачів - начальника СВ ВП ГУНП м.Жмеринка Олексюка В.В., слідчого Майченка А.М., прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області Остапенко М.В., Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, ГУ НП у Вінницькій області, Жмеринської місцевої прокуратури, Прокуратури Вінницької області йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в похилому віці, спричинені страждань, його приниженні. Моральну шкоду він оцінив у розмірі 10000 грн. яку він просить стягнути з Держави України в особі державної казначейської служби України.

Оскільки для виникнення зобов`язання по відшкодуванню шкоди в порядку ст. 1176,1174, 1167 ЦК України необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства та їх посадових осіб, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст.12, 81 ЦПК України).

Отже, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23 травня 2001 року кримінальне судочинство визнано як врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх Конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Згідно ст.1 ч.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Главою 26 КПК України врегульовано порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора, ухвал слідчого судді тощо.

Тобто кримінальним процесуальним законодавством визначено інший порядок розгляду скарг учасників кримінального провадження та осіб, права яких порушуються як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого провадження у суді.

Підставою для стягнення моральної шкоди позивач визначив бездіяльність усіх відповідачів щодо виконання вимог КПК про неупереджене та швидке слідство у кримінальних провадженнях, однак позивач не зазначає чи розглядалося в порядку КПК оскарження дій, бездіяльності та рішень відповідачів у рамках кримінального провадження та не надаються докази на підтвердження їх незаконної бездіяльності.

Будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідачів, позивачем суду не надано.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019, так як воно не має преюдиціального значення.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена бездіяльність відповідачів визнана неправомірною, позивачем не надано, позивач не довів факт протиправних дій або бездіяльності відповідачів, конкретні негативні наслідки та їх причинний зв`язок з правом на відшкодування моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, ст.ст.1, 11, 15, 16, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 12, 13, 81, 89, 263 - 265, 273, 280 - 282, 354, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби, начальника СВ ВП ГУНП м.Жмеринка Олексюка Володимира Васильовича, слідчого Майченка Анатолія Миколайовича, прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області Остапенко Мар`яни Василівни, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, ГУ НП у Вінницькій області, Жмеринської місцевої прокуратури, Прокуратури Вінницької області про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде проголошений 13.11.2020 року о 15:00 год.

Суддя Порощук П.П.