Провадження № 22-ц/801/2088/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 рокуСправа № 127/19449/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/19449/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину та на дружину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2020 року, яке ухвалене суддею Ан О.В., повний текст складено 22 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в :

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та утримання на дружину, мотивуючи позовні вимоги тим, що у шлюбі в сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та перебуває на утриманні матері. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання сина, та на утримання матері, яка здійснює догляд дитини не надає.

За таких обставин позивач просила суд стягнути на свою користь з ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до повноліття дитини. Також просила стягнути на своє утримання з ОСОБА_2 щомісячно аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2020 року позов задоволено.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2020 року виправлено описку допущену в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2020 року, зазначивши в другому абзаці резолютивної частини вірно розмір частки заробітку (доходу) відповідача, з якого стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме «1/4» замість невірної «1/3».

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що незважаючи на відсутність доходу у відповідача, суд першої інстанції в порушення вимог ч.4 ст.84 СК України, стягнув аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), до досягнення дитиною трирічного віку.

Таким чином, просив рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дружини ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), до досягнення дитиною трирічного віку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2020 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 липня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 19 липня 2018 року (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22 листопада 2018 року (а.с.7).

Як вбачається з матеріалів справи, малолітній син ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.9, 10).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в 2018 році отримав дохід в розмірі 37441,14 грн, в 2019 році - 14881,08 грн, а в 2020 році - 16012 грн (а.с.55 - 60).

Відповідач разом з дитиною та її матір`ю спільно не проживає та не надає коштів на їх утримання, що і стало підставою для звернення до суду.

Відповідно до ст.75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років.

Відповідно до ч.4 ст.84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

За таких обставин, встановивши, що позивач виховує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторони перебувають у шлюбі, відповідач є працездатним, має дохід, хоча невеликий, інших утриманців не має, суд прийшов до обґрунтованого висновку про визначення розміру аліментів на дружину у розмірі 1/6 частини його доходу щомісячно, до досягнення сином трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилання відповідача на те, що позивач отримує соціальну допомогу, та не надає відомості про свої доходи, не спростовує висновків суду, оскільки законодавець не пов`язує за приписами ч.4 ст.84 Сімейного кодексу Україну дану обставину в залежність від обов`язку батька утримувати дружину, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища.

У свою чергу, доказів того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу дружині суду не надано.

Крім того, не можуть бути беззаперечними аргументами незадовільного матеріального становища відповідача, що унеможливлює надання матеріальної допомоги для дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідач є молодим чоловіком (1993 року народження), вад здоров`я, які обмежували можливості працювати, немає, підтвердження офіційного працевлаштування та отриманого доходу також матеріали справи не містять. Відповідач не надав суду доказів того, що дійсно має скрутне матеріальне становище, отже, суд першої інстанції, визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання дружини, врахував правила статті 84, 182 СК України, дав правильну оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 18 листопада 2020 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.