Постанова

Іменем України

19 листопада 2020 року

м. Київ

справа №2604/24373/12

провадження №61-84св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Провідна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року у складі колегії суддів Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Українець Л. Д.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «Провідна», страхова компанія) з позовом, вимоги якого уточнив під час розгляду справи та просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 318 327,33 грн, пеню у розмірі 196 351,21 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 31 893,75 грн, інфляційні втрати у розмірі 211 369,33 грн, моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Позов мотивовано тим, що 03 вересня 2010 року між позивачем та ПрАТ «СК «Провідна» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту - автомобіля марки Audi S3, номерний знак НОМЕР_1 .

21 серпня 2011 року в період часу з 11 годин 00 хвилин невідома особа, перебуваючи в м. Переяслав-Хмельницький по вул. Шкільна, незаконно заволоділа автомобілем, який є предметом страхування.

22 серпня 2011 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, у зв`язку із викраденням застрахованого автомобіля та надав всі необхідні документи.

Проте листом від 02 квітня 2012 року ПрАТ «СК «Провідна» відмовила у виплаті страхового відшкодування.

Позивач вважає, що страхова компанія незаконно відмовила у виплаті страхового відшкодування, що є підставою для його стягнення в судовому порядку з урахуванням 3% річних від простроченою суми, інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень, ухвалених у справі

Суди розглядали справу неодноразово.

Останнім рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 318 327,33 грн, пеню за період з 02 березня 2012 року по 27 липня 2015 року у розмірі 196 351,21 грн, 3% річних за період з 02 березня 2012 року по 27 липня 2015 року у розмірі 31 893,75 грн, та інфляційні втрати за період з 02 березня 2012 року по 27 липня 2015 року у розмірі 211 369, 33 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 11 750,02 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підставою для відмови страховика здійснити виплату страхового відшкодування є надання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору, в тому числі про ступінь страхового ризику та інших відомостей, що могли вплинути на розмір страхового платежу або на розмір страхового відшкодування, або про факт настання страхового випадку, в тому числі про приховування такої інформації (п.16.1.3 договору).

Відповідач не довів факту надання страхувальником свідомо неправдивих відомостей щодо вартості транспортного засобу. На час укладення договору ПрАТ «СК «Провідна» не скористалося своїм правом на проведення автотоварознавчого дослідження.

Вартість застрахованого автомобіля зазначена у договорі у розмірі 500 000 грн, визначена з урахуванням наявних пошкоджень.

Позивачем дотримано усі умови договору, який за приписами статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування на дату настання страхового випадку за виключенням франшизи 7% у сумі 318 327,33 грн, виходячи з такого розрахунку 342 287,45 грн (ринкова вартість автомобіля станом на вересень 2010 року) - 23 960, 12 грн (7 % ).

Відповідно до розділу 15 пунктів 15.14.1, 15.14.2 договору страхування, відповідач повинен був здійснити виплату 30% страхової суми в розмірі (318 327, 33 грн страхова сума * 30 / 100 = 95 498, 20 грн до 11 вересня 2011 року (постанова про порушення кримінальної справи 31 серпня 2011 року ), а решту в розмірі 70% - 222 829,13 грн сплатити у строк 10 днів (20 січня 2012 року) після закінчення строку досудового розслідування слідчими органами та винесення обвинувального вироку або закриття або призупинення кримінальної справи, але не пізніше ніж 6 (шість) місяців після порушення кримінальної справи за фактом незаконного заволодіння застрахованим транспортного засобу, що підтверджується постановою від 09 січня 2012 року про зупинення досудового слідства по кримінальній справи.

При цьому, граничний строк коли виплата повинна було бути здійснена у розмірі 70% - 31 лютого 2012 року (31 серпня 2011 року (дата порушення кримінальної справи) + 6 місяців (після порушення такої справи).

На підставі частини другої статті 625 ЦК України суд першої інстанції задовольнив вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки за змістом пункту 17.1.1. договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного між сторонами, страховиком не відшкодовується моральна шкода.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018року апеляційну скаргу ПрАТ «Провідна» задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що автомобіль Audi S3, номерний знак НОМЕР_1 , був завезений позивачем на митну територію України у квітні 2009 року в пошкодженому стані. За два дні до укладання договору страхування - 01 вересня 2010 року ОСОБА_1 звертався до НДЕКЦ та отримав висновок автотоварозначого дослідження, згідно з яким ринкова вартість автомобіля становила 251 139,88 грн.

Знаючи результати автотоварознавчого дослідження НДЕКЦ, в заяві на страхування від 03 вересня 2010 року ОСОБА_1 зазначив, що дійсна вартість автомобіля становить 500 000 грн, що безпосередньо впливає на визначення розміру страхового відшкодування.

Таким чином, з урахуванням положень пункту 16.1.3 договору страхування та пункту 3 частини першої статті 26 Закону України «Про страхування» ПрАТ «СК «Провідна» правомірно відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування. Суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги ОСОБА_1 про стягнення із ПрАТ «СК «Провідна» сум страхового відшкодування, пені та інфляційної складової.

Апеляційний суд відхилив доводи позивача про те, що при укладенні договору ПрАТ «СК «Провідна» не скористалося своїм правом на проведення автотоварознавчого дослідження, оскільки непроведення такого дослідження відповідачем не спростовує факт надання ОСОБА_1 неправдивих відомостей про предмет договору, що могли вплинути на розмір страхового відшкодування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 не погодився з висновками апеляційного суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняту цим судом постанову із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до висновку № 11/460 автотоварознавчого дослідження НДЕКЦ, на який в основному посилається відповідач та з результатів якого виходив суд апеляційної інстанції під час вирішення спору ринкова вартість автомобіля становила 251 139,88 грн. Проте, позивач у своїх поясненнях під час розгляду справи судом апеляційної інстанції звернув увагу суду на той факт, що даний висновок № 11/460 автотоварозначого дослідження НДЕКЦ містить відмітку, що висновок є припущенням оцінювача і ніяких правових наслідків не несе, а також позивач зазначив, що проведення даного дослідження необхідно було для визначення податкового збору.

Оскільки письмові докази у справі містять суперечності щодо вартості транспортного засобу, розмір якої коливається від 45996,62 грн до 403 138,55 грн при визначенні у різні періоди часу для певного цільового призначення, та наявні сумніви у представника відповідача щодо відповідності визначення розміру вартості застрахованого автомобіля технічному стану транспортного засобу, для усунення цих суперечностей судом роз`яснено відповідачу право на призначення експертизи на підтвердження своїх заперечень.

14 листопада 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва задоволено клопотання представника відповідача та призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та зупинено провадження по справі.

Разом з тим, ухвала суду про призначення судової автотоварознавчої експертизи не виконана через ненадання автомобіля на огляд. Питання, щодо проведення експертизи за матеріалами справи відповідачем не ставилось.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що пунктом 11.3.2 договору передбачено право страховика замовляти проведення експертного досліджування (висновку спеціаліста) як при укладенні договору, так і під час усього строку його дії, в тому числі при настанні події, що має ознаки страхового випадку для з`ясування її причин, обставин, наслідків та розміру заподіяної шкоди.

Однак відповідач не скористався цим правом, обмежившись складанням акту огляду транспортного засобу із зазначенням в договорі про наявність пошкоджень транспортного засобу.

При підписанні договору та отриманні грошових коштів у якості страхового платежу у сумі 35 550 грн у страховика не виникло жодних зауважень та претензій до об`єкту страхування.

Апеляційний суд не врахував, що застрахований автомобіль був ввезений на територію країни Україна не позивачем, а іншою особою. Питаннями стосовно розмитнення автомобіля позивач особисто не займався. На момент страхування автомобіль був цілий, пройшов ремонт та був облаштований новітніми технологіями. Згідно останнього акту наданих послуг від 20 серпня 2010 року автомобіль був відремонтований, а сума ремонту складала - 41 950 грн. Згідно фото автомобіля аналогічної марки та комплектації на ринку автомобілів його вартість становить 590 163, 93 грн.

Позивач самостійно не приймав рішення щодо вартості застрахованого автомобіля. В заяві про страхування в п.2.1 страхова сума в розмірі 500 000 грн була вписана представником відповідача (страховика) після узгодження даної суми з Центральним офісом ПрАТ «Провідна».

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, ПрАТ «Провідна», заперечує проти доводів позивача та просить залишити прийняту у справі постанову апеляційного суду без змін, посилаючись на її законність і обґрунтованість.

Фактичні обставини, встановлені судами

03 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Провідна» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту - автомобіля марки Audi S3, номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до розділу 10 цього договору страховими випадками, на підставі яких здійснюються страхові виплати, застрахованими ризиками є «ДТП», «Стихійні лиха», «Пожежа» та «Ризик викрадення». Строк дії договору з 04 вересня 2010 року до 03 вересня 2011 року.

На виконання умов розділу 4.8 договору страхування ОСОБА_1 сплатив страховий платіж в сумі 35 550 грн.

21 серпня 2011 року приблизно об 11:00 год. по вул. Шкільній у м. Переяслав-Хмельницькому Київської області невідома особа незаконно заволоділа автомобілем марки Audi S3, д.н.з. НОМЕР_1 .

22 серпня 2011 року ОСОБА_1 подав до ПрАТ «СК «Провідна» заяву про настання страхової події.

31 серпня 2011 року слідчим відділом Переяслав-Хмельницького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області порушено кримінальну справу № 17-8702 за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

ПАТ «СК «Провідна» неодноразово відкладала прийняття рішення щодо визнання даної події страховим випадком і визначення розміру страхового відшкодування на час проведення додаткового розслідування.

02 квітня 2012 року ПАТ «СК «Провідна» повідомило ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування, відповідно до пунктів 10.8., 10.9, 11.2.6., 14.1., 16.1.3., 16.1.8. договору, статті 26 Закону України «Про страхування».

Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування мотивовано страховою компанією тим, що під час перевірки обставин випадку, який має ознаки страхового, встановлено, що автомобіль марки Audi S3, номерний знак НОМЕР_1 , був ввезений на митну територію України у пошкодженому стані, вартість автомобіля на момент митного оформлення становила 53 478,34 грн. На момент постановки автомобіля на облік в МРЕВ 12 УДАІ ГУМВС України в м. Києві автомобіль не був відновлений та знаходився у пошкодженому стані. ОСОБА_1 не було надано документів на підтвердження проведених ремонтних робіт. За два дні до укладання договору ОСОБА_1 отримував висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, відповідно до якого ринкова вартість вказаного автомобіля складала 251 139,88 грн, а в заяві на укладання договору добровільного страхування він вказав вартість цього автомобіля - 500 000 грн. Матеріали кримінального провадження, окрім заяви ОСОБА_1 , не містять доказів викрадення автомобіля. Крім того, при проведенні службового розслідування встановлено, що перед укладанням договору страхування під час проведення огляду автомобіля Audi S3, номерний знак НОМЕР_1 , страховим агентом фактично не ідентифіковано наданий ОСОБА_1 автомобіль за номером кузова. ПАТ «СК «Провідна» неодноразово направляло вимоги ОСОБА_1 про надання додаткових документів та особистих пояснень. Проте, вказані вимоги були

ОСОБА_1 проігноровані.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відносини в сфері страхування врегульовано Цивільним Кодексом України (глава 67 «Страхування») та Законами України, серед яких базовим є Закон України «Про страхування».

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, і також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 626, частини першої статті 627 та частини першої статті 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 979 ЦК України визначено правову природу договору страхування як договору, за яким страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до частини першоїстатті 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Аналогічні підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування передбачені статтею 26 Закону України «Про страхування».

Так, у пункті 3 частини першої статті 26 Закону України «Про страхування», підставоюдля відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування встановлено - подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Відповідно до частини другоїстатті 991 ЦК України та частини другої статті 26 Закону договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Частиною другоюстатті 989 ЦК України встановлено, що договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страхувальника.

Відповідно до п. 9.1 розділу 9 договору добровільного страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та на умовах, визначених цим договором, Правилами та чинним законодавством України, а страхувальник зобов`язується сплатити страховий платіж у визначений цим Договором строк та виконувати інші умови договору.

Пунктом 16.1.3. договору добровільного страхування, укладеного між сторонами, визначено, що підставою для відмови страховика здійснити виплату страхового відшкодування є надання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору, в тому числі про ступінь страхового ризику та інших відомостей, що могли вплинути на розмір страхового платежу або на розмір страхового відшкодування, або про факт настання страхового випадку, в тому числі про приховування такої інформації.

У справі, яка переглядається, установлено, що автомобіль Audi S3, номерний знак НОМЕР_1 , завезений на митну територію України у квітні 2009 року в пошкодженому стані. За два дні до укладання договору страхування - 01 вересня 2010 року ОСОБА_1 звертався до НДЕКЦ та отримав висновок автотоварозначого дослідження, згідно з яким ринкова вартість автомобіля становила 251 139,88 грн. Проте, достовірно знаючи про результати автотоварознавчого дослідження НДЕКЦ та визначеному у цьому висновку вартості транспортного засобу, у заяві на страхування від 03 вересня 2010 року ОСОБА_1 зазначив, що дійсна вартість автомобіля становить 500 000 грн.

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 посилався на те, що після отримання висновку автотоварознавчого дослідження НДЕКЦ від 01 вересня 2010 року вартість автомобіля збільшилася до 500 000 грн, проте збільшення вартості не обґрунтував та не надав суду доказів на підтвердження проведення відновлювальних робіт застрахованого автомобіля ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що завищення дійсної вартості застрахованого автомобіля безпосередньо впливає на визначення розміру страхового відшкодування.

Установивши, що при укладенні договору страхування позивач свідомо надав невірні відомості про об`єкт страхування, зокрема, щодо його дійсної вартості, та інших відомостей, що безпосередньо впливають на розмір страхового відшкодування, при цьому був ознайомлений зі змістом пункту 16.1.3 договору та погодився з його умовами, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані обставини, відповідно до пункту 16.1.3. договору та пункту 3 частини першої статті 26 Закону України «Про страхування» є підставою для відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставин щодо повідомлення позивачем відповідачу (страховику) свідомо невірних відомостей про об`єкт страхування, та те, що позивачем зворотного не доведено, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком апеляційного суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відмова у задоволенні позовних вимог про стягнення суми страхового відшкодування свідчить про відсутність підстав і для задоволення похідних вимог Товариства про стягнення на його користь з Страхової компанії пені, інфляційних втрат та 3 % річних, про що правильно зазначив суд апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги, що при укладенні договору ПрАТ «СК «Провідна» не скористалося своїм правом на проведення автотоварознавчого дослідження, є необґрунтованими, оскільки непроведення такого дослідження відповідачем не спростовує факт надання ОСОБА_1 неправдивих відомостей про предмет договору, що могли вплинути на розмір страхового відшкодування та за змістом пункту 16.1.3. договору, який узгоджується з пунктом 3 частини першої статті 26 Закону України «Про страхування», є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Доводи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою апеляційним судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку заявника свідчить про дотримання ним обумовлених договором страхування умов, настання страхового випадку, а отже і наявність у нього права на страхове відшкодування у зв`язку з викраденням цього автомобіля.

Усправі, яка переглядається, апеляційним судом надано належну оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків апеляційного суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська