ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м.Суми

Справа №576/248/20

Номер провадження 22-ц/816/2140/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - Глухівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Глухівської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 25 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Усенко Л.М., у приміщенні Глухівського міськрайонного суду Сумської області, повний текст рішення виготовлено 01 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

11 лютого 2020 року Глухівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулась до суду з позовом в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 25 квітня 2019 року неповнолітня ОСОБА_2 перебуває на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків.

Мати дитини разом з донькою не проживає, вихованням та утриманням дитини не займається, зловживає алкогольними напоями, може тиждень не з`являтися вдома, веде аморальний спосіб життя, матеріальне становище сім`ї незадовільне.

Позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно її доньки ОСОБА_2 надасть змогу забезпечити дитині соціальний захист з боку держави.

Посилаючись на вказані обставини, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з невиконанням нею батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дитини та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання її дитини ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду від 25 серпня 2020 року в задоволенні позову Глухівської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування відмовлено.

Попереджено відповідача ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством.

В апеляційній скарзі Глухівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, посилаючись на те, що рішення суду від 25.08.2020 року не відповідає інтересам дитини та обставинам справи, просить скасувати рішення суду від 25.08.2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У доводах вказує, що всі обставини справи (письмові докази, покази свідків, рішення державних та судових органів) свідчать про те, що мати ОСОБА_1 свої батьківські обов`язки не здійснює, що вже позначилося на вихованні (незадовільний навчальний процес, психологічний стан дитини, недостатня соціалізація) та на здоров`ї дитини (незадовільне харчування, розлади здоров`я). Посилається на те, що невиконання матір`ю неповнолітньої дитини своїх батьківських обов`язків має системний характер. Факт проживання неповнолітньої ОСОБА_2 зі співмешканцем, з урахуванням встановленого чинним законодавством шлюбного віку 18 років, також є показником, який не може вважатися загальноприйнятим. Зазначає, що заперечення відповідачки проти позовних вимог суперечить фактичним обставинам справи. Задоволення позовних вимог надає можливість соціально захистити дитину.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (а.с. 6-7) є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 8). Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження за заявою матері згідно з частиною 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а. с. 9).

04 жовтня 2017 року директор Студенецького НВК Шумицька Ж.П. зверталась до служби у справах дітей з проханням сприяти у вирішенні питання щодо виконання батьківських обов`язків матір`ю ОСОБА_1 . У зверненні зазначається, що мати не контролює навчання дітей, донька сисетматично без поважних причин пропускає заняття в школі, навчається на низькому рівні. Часто спостерігаються випадки втрати свідомості через недоїдання вдома, постійні скарги дитини на болі в шлунку, головні болі. Виникають постійні проблем из оплатою харчування в шкільній їдальні, дитина харчується за рахунок классного керівника (а. с. 14).

26 жовтня 2017 року, заслухавши інформацію директора Студеноцького НВК про неналежне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків стосовно виховання та утримання доньки ОСОБА_2 , виконавчий комітет Студеноцької сільської ради прийняв рішення № 44, яким ОСОБА_1 винесено попередження про недопустимість незадовільного виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, зобов`язано забезпечити належне виховання і утримання своєї малолітньої дитини, попереджено про можливе відібрання дитини в разі неналежного виконання батьківських обов`язків (а. с. 13).

27 жовтня 2017 року служба у справах дітей Глухівської районної державної адміністрації письмово попередила ОСОБА_1 про відповідальність за утримання, виховання та навчання неповнолітніх дітей (а.с. 18).

Судом першої інстанції також встановлено, що з 25 квітня 2019 року неповнолітня ОСОБА_2 перебуває на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків.

Постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 липня 2019 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження. Суть правопорушення, вчиненного ОСОБА_1 , полягає в ухиленні протягом квітня - травня 2019 року від виконання батьківських обов`язків по догляду за неповнолітньою донькою ОСОБА_2 , що виразилось у пропуску дитиною занять у Студеноцькому НВК у кількості 15 днів без поважних причин (а.с. 15, 16).

15 січня 2020 року начальником служби у справах дітей, директором Глухівського РЦСССДМ та фахівцем з соціальної роботи обстежено умови проживання дитини ОСОБА_2 . Комісія встановила, що умови проживання задовільні, будинок має пічне опалення, на момент обтеження в будинку тепло, але кімнати потребують впорядкування, продуктами харчування забезпечені в недостатній кількості, у дитини є окреме спальне місце, місце для навчання, одягом та взуттям дитина забезпечена, але не в повній мірі, на момент обстеження дівчинка перебувала на навчанні. Мати дитини ОСОБА_1 разом з донькою не проживає, зловживає спиртними напоями, сільською радою характеризується негативно, постійно залишає доньку ОСОБА_3 на старшу свою доньку ОСОБА_4 , утриманням та вихованням дитини не займається. Комісією встановлено факт неналежного виконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 по відношенню до своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 (а. с. 19).

23 січня 2020 року та 03 лютого 2020 року комісія Студеноцької сільської ради також здійснювала обстеження умов проживання родини ОСОБА_1 . Суть обох актів зводиться до негативної характеристики ОСОБА_1 (а. с. 20, 21).

Згідно з характеристикою від 16.01.2020 року ОСОБА_1 характеризується з посередньої сторони, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Матеріальне становище сім`ї незадовільне (а. с. 10).

В характеристиці Комунального закладу Березівської сільської ради «Слоутський навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа I-III ступенів, дошкільний навчальний заклад «Волошка» зазначено, що ОСОБА_2 навчається в Слоутському НВК з 01 вересня 2019 року, має достатній та середній рівень досягнень. Це зумовлено тим, що вона не завжди виконує обов`язки школярки, проявляє інтерес лише до окремих предметів. Учениця має здатність швидко засвоювати навчальний матеріал, але дуже лінива і не зібрана, тому досягає слабких результатів. В навчальній діяльності проявляє пасивну позицію. На уроках працює слабо, до всіх предметів відноситься не дуже сумлінно. Домашні завдання виконує не завжди і не повністю. Відповіді правильні, але не достатньо осмислені. Поведінка на уроках незадовільна. У класі має декілька громадських доручень, але не завжди виконує їх добросовісно і вчасно, потребує постійного нагадування, допомоги зі сторони товаришів та вчителя. У спілкуванні з одноклассниками пасивна, тому має одну подружку і не користується повагою та авторитетом серед однокласників. Палить та вживає спиртні напої, не старанна і не наполеглива в досягненні навчальної мети, багато пропусків уроків без поважних причин. Мати не підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, недостатньо приділяє уваги вихованню дитини, не завжди контролює дозвілля та виконання домашніх завдань ученицею (а. с. 11).

Згідно з висновком Глухівської районної державної адіміністрації як органу опіки та піклування від 29 січня 2020 року, доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з невиконанням нею батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини (а. с. 4-5).

Відповідно до характеристики Студенецького навчально-виховного комплексу: Загальноосвітньої школи I-III ступенів, дошкільного навчального закладу «Берізка» Глухівської районної ради Сумської області від 17.01.2020 року ОСОБА_2 навчається у школі з першого класу. Зарекомендувала себе як уважна учениця. Має навчальні досягнення достатнього, середнього рівня. Навчається не в повну міру, потребує постійного контролю. Має довільну зорову, слухову пам`ять, запам`ятовує учбовий матеріал на уроках. Виявляє логічне, творче мислення. Має здібності до вивчення біології, літератури. Не завжди виконує домашні завдання. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере участь у культмасових заходах, у спортивному житті школи. Була учасником районної олімпіади з біології. Скромна, весела, товариська, стримана. В школі правила поведінки виконує свідомо. Має друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. З повагою ставиться до дорослих. За 1 семестр було пропущено 15 днів з поважних причин, із низ 12 днів через хворобу. Мати не приділяє належну увагу вихованню доньки (а. с. 12).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою і допускається лише у разі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, за наявності вини в діях батьків. Суд не погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, що не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, висновок ґрунтується на уривчастих відомостях про поведінку матері у 2017 та 2019 роках, а джерело інформації про місце проживання та зловживання спиртними напоями на час обстеження місця проживання дитини в січні 2020 року під час судового розгляду встановити не вдалося. Позовна вимога про стягнення аліментів є похідною від позбавлення батьківських прав, тому в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України, відповідно до якої Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19. Судом першої інстанції правильно встановлено, що в жовтні 2017 року до ОСОБА_1 було застосовано попередження про необхідність змінити своє ставлення до дитини. Після чого її поведінка змінилась, відношення до дитини покращилось. Так, з моменту застосування попередження до взяття неповнолітньої ОСОБА_2 на облік як дитини, що перебуває в складних життєвих обставинах, минуло майже два роки, протягом яких орган опіки жодних заходів у відношенні відповідача не вживав. З характеристики за місцем навчання дитини вбачається, що з 2017 року дитина змінилася на краще, більше уваги приділяє навчанню, приймає участь в громадському житті школи, навчальний заклад хоча і вказує на неналежну увагу з боку матері, але більше не має претензій з приводу недоїдання дитини, загального стану її здоров`я, оплати харчування, про що йшла мова у 2017 році при зверненні до органу опіки та піклування. Судом першої інстанції також встановлено, що у липні 2019 року ОСОБА_1 притягувалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, що виразилось у пропуску дитиною занять у школі протягом 15 днів. При цьому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на час винесення рішення в даній справі минув майже рік, докази щодо повторного недогляду матері за навчанням ОСОБА_3 суду не надані. Вказана обставина може свідчити про те, що ОСОБА_1 прийняла до уваги висновки суду та приділяє дитині більше уваги. Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 171 СК України заслухав та врахував думку дитини ОСОБА_2 , яка пояснила, що на даний час у них з матір`ю все добре, просила не позбавляти її батьківських прав.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з висновком органу опіки і піклування щодо розв`язання спору, надавши йому належну правову оцінку, з якою колегія суддів погоджується.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

За таких обставин, з урахуванням особистої думки неповнолітньої ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування крайнього заходу до матері неповнолітньої дитини у вигляді позбавлення батьківських прав.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Глухівської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування залишити без задоволення.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 25 серпня 2020 рокув даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.Г.Хвостик