Номер провадження: 22-ц/813/3718/20
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - Одеська міська рада,

третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради,

третя особа - Управління Державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2019 року у складі судді Коваленко О.Б.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи - Одеська міська рада, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління ДБК Одеської міської ради, про встановлення порядку користування земельною ділянкою та зобов`язання вчинити певні дії, встановивши порядок землекористування між суміжними земельними ділянками житлового будинку з надвірними господарськими спорудами, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та житловим будинком з надвірними господарськими спорудами, що належить на праві власності ОСОБА_3 , розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , наступним чином: від точки 1 від кута існуючої дерев`яної огорожі зі сторони АДРЕСА_1 по прямій лінії по існуючій дерев`яній огорожі на відстані 21,55 м до точки 2; поворот вправо по прямій лінії по існуючій огорожі на відстані 0,18 м до точки 3; далі у тому ж напрямку по прямій лінії по зовнішній стіні гаражу літ. «Б» на відстані 7,03 м до точки 4; далі у тому ж напрямку по прямій лінії по існуючій огорожі з каменю-черепашнику, який оштукатурений та частково оздоблений декоративним каменем, на відстані 11,43 м до точки 5; поворот вліво по прямій лінії по існуючій огорожі з каменю-черепашнику на відстані 0,43 м до точки 6; поворот вправо по прямій лінії по існуючій огорожі з каменю-черепашнику на відстані 9,30 м до точки 7; далі у тому ж напрямку по існуючій огорожі з каменю-черепашнику на відстані 5,82 м до точки 8; далі у тому ж напрямку по існуючій огорожі з каменю-черепашнику на відстані 4,93 м до точки 9; поворот вправо по прямій лінії на відстані 4,90 м до точки 10; далі у тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,32 м до точки 11; поворот вправо по прямій лінії по існуючій огорожі з металевої сітки по металевих стовпах на відстані 21,0 до точки 12; поворот вліво по прямій лінії по існуючій огорожі з каменю, який оштукатурений, на відстані 9,66 м до точки 13; поворот вправо по існуючій огорожі з каменю на відстані 0,41 м до точки 14; далі у тому напрямку по прямій лінії по зовнішній стіні двоповерхового житлового будинку літ. «А» на відстані 5,11 м до точки 16; поворот вправо по прямій лінії по зовнішній стіні двоповерхового житлового будинку літ. «А» на відстані 6,15 м до точки 17; поворот вліво по прямій лінії по зовнішній стіні одноповерхової прибудови літ. «а» до житлового будинку літ. «А» на відстані 4,61 м до точки 18; поворот вправо по прямій лінії по зовнішній стіні одноповерхової прибудови літ. «а» до житлового будинку літ. «А» на відстані 1,97 м до точки 19; далі у тому ж напрямку по зовнішній стіні одноповерхової прибудови літ «а» до житлового будинку літ. «А» на відстані 1,0 м до точки 20; далі у тому ж напрямку по існуючій металевій огорожі з сіткою на відстані 1,39 м до точки 21; поворот вправо по прямій лінії по існуючій металевій огорожі з сіткою на відстані 4,23 м до точки 22; поворот вліво по прямій лінії по існуючій металевій огорожі з сіткою на відстані 5,18 м до первинної точки відліку - до точки 1. Також, просили зобов`язати ОСОБА_3 знести самочинне будівництво - гараж, який розташований на межі земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , та стягнути судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_3 належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Об`єкт нерухомості розташований на земельній ділянці, площею 1115 кв.м. Питання передачі земельної ділянки у власність та присвоєння кадастрового номеру на вищевказану земельну ділянку перебуває в стадії розгляду. Земельна ділянка використовується сторонами відповідно до фактично існуючої межі у вигляді огорожі. На даний час право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_3 припинено. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках отримали у власність окремий об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_3 ; ОСОБА_3 окремий об`єкт, за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно документації у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після виділення в самостійне домоволодіння фактично перебуває земельна ділянка, площею 0,0552 кв.м. Домовленості щодо раніше погоджених в натурі меж землеволодіння суміжний землекористувач в особі відповідача не дотримується, не зважаючи на погоджені межі землекористування в натурі (на місцевості) в рамках розробки ОСОБА_3 документації щодо відведення земельної ділянки у власність. На даний час виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою, який може бути вирішений виключно у судовому порядку. Зокрема, ОСОБА_4 , на самій межі земельної ділянки збудувала господарську споруду-гараж. Будівництво носить ознаку самочинного, оскільки здійснено без отримання дозволу на таке будівництво, отриманого у порядку встановленого чинним законодавством, в тому числі забудова здійснена із порушенням діючих будівельних норм та правил. Щодо неправомірних дій відповідача позивачами направлені скарги до компетентних органів, які здійснюють контроль у сфері будівництва. Згідно відповіді Одеської міської ради за №01-13/155/о від 03.07.2018 та №01-13/156/о від 03.07.2018 за даними архіву та відділу переписки управління, відомості про видачу градобудівельних умов та обтяжень (будівельного паспорта) забудови спірної земельної ділянки відсутні. Розгляд звернень усіма інстанціями перенаправлено на розгляд створеному Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради для застосування заходів належного реагування у відповідності з діючим законодавством. В свою чергу, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради своїм листом від 16.08.2018 повідомило позивачів про здійснення організаційних заходів щодо проведення позапланової перевірки та вжиття за результатами перевірки відповідних заходів реагування, проте до цього часу жодних заходів до відповідача не застосовано. Позивачі не вбачають жодних реагувань контролюючих органів у сфері самочинного будівництва, оскільки об`єкт самочинного будівництва існує й досі. Згідно діючих норм у сфері будівництва для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому, повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної ділянки. Крім того, дотриманню підлягає і нормативи щодо відстаней між будинками або господарськими будівлями (гаражами) на суміжних ділянках. Відповідно до будівельно-технічного, земельно-технічного експертного дослідження, складеного судовим експертом Чорною Ю.П. 03.10.2018, на замовлення позивачів, гараж, який збудований на земельній ділянці АДРЕСА_2 , розташований вздовж огорожі (металева сітка по металевим стовпам), збудовано з порушенням вимог п.6.1.16 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій». Цим же висновком визначено опис фактичних меж землекористування між суміжниками земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Позивачі вважають, що спірний об`єкт забудови може стати причиною затоплення дощовими водами, в результаті чого відбудеться підмивання фундаменту належного їм будинку з подальшою його руйнацією, в тому числі затінення з порушенням правил інсоляції у будинку. Вирішення спірного питання має для сторін істотне, вирішальне значення, оскільки може вплинути на розгляд питання щодо приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні позивачів та у користуванні відповідачки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2019 року позов задоволено. Встановлений порядок землекористування між суміжними земельними ділянками житлового будинку з надвірними господарськими спорудами, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та житловим будинком з надвірними господарськими спорудами, що належить на праві власності ОСОБА_3 , розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , наступним чином: від точки 1 від кута існуючої дерев`яної огорожі зі сторони АДРЕСА_3 по прямій лінії по існуючій дерев`яній огорожі на відстані 21,55 м до точки 2; поворот вправо по прямій лінії по існуючій огорожі на відстані 0,18 м до точки 3; далі у тому ж напрямку по прямій лінії по зовнішній стіні гаражу літ. «Б» на відстані 7,03 м до точки 4; далі у тому ж напрямку по прямій лінії по існуючій огорожі з каменю-черепашнику, який оштукатурений та частково оздоблений декоративним каменем, на відстані 11,43 м до точки 5; поворот вліво по прямій лінії по існуючій огорожі з каменю-черепашнику на відстані 0,43 м до точки 6; поворот вправо по прямій лінії по існуючій огорожі з каменю-черепашнику на відстані 9,30 м до точки 7; далі у тому ж напрямку по існуючій огорожі з каменю-черепашнику на відстані 5,82 м до точки 8; далі у тому ж напрямку по існуючій огорожі з каменю-черепашнику на відстані 4,93 м до точки 9; поворот вправо по прямій лінії на відстані 4,90 м до точки 10; далі у тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,32 м до точки 11; поворот вправо по прямій лінії по існуючій огорожі з металевої сітки по металевих стовпах на відстані 21,0 до точки 12; поворот вліво по прямій лінії по існуючій огорожі з каменю, який оштукатурений, на відстані 9,66 м до точки 13; поворот вправо по існуючій огорожі з каменю на відстані 0,41 м до точки 14; далі у тому напрямку по прямій лінії по зовнішній стіні двоповерхового житлового будинку літ. «А» на відстані 5,11 м до точки 16; поворот вправо по прямій лінії по зовнішній стіні двоповерхового житлового будинку літ. «А» на відстані 6,15 м до точки 17; поворот вліво по прямій лінії по зовнішній стіні одноповерхової прибудови літ. «а» до житлового будинку літ. «А» на відстані 4,61 м до точки 18; поворот вправо по прямій лінії по зовнішній стіні одноповерхової прибудови літ. «а» до житлового будинку літ. «А» на відстані 1,97 м до точки 19; далі у тому ж напрямку по зовнішній стіні одноповерхової прибудови літ «а» до житлового будинку літ. «А» на відстані 1,0 м до точки 20; далі у тому ж напрямку по існуючій металевій огорожі з сіткою на відстані 1,39 м до точки 21; поворот вправо по прямій лінії по існуючій металевій огорожі з сіткою на відстані 4,23 м до точки 22; поворот вліво по прямій лінії по існуючій металевій огорожі з сіткою на відстані 5,18 м до первинної точки відліку - до точки 1. Зобов`язано ОСОБА_3 знести самочинну споруду, яка розташована на межі земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 та стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1409,60 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, стягнувши судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що існує житловий будинок по АДРЕСА_4 , що знаходиться на земельній ділянці №:24:006:0171, власником яких є ОСОБА_3 , та житловий будинок по АДРЕСА_5 (з часткою 1/2) належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (з часткою 1/2). Вказаний будинок є окремою одиницею; технічна документація для приватизації земельної ділянки не виготовлялася, вона не приватизована, є комунальною власністю територіальної громади. Земельна ділянка, що належить ОСОБА_3 не підпадає під ознаки земельної ділянки, яка є предметом права спільної сумісної власності. Спору щодо фактичного використання земельних ділянок не існує. Огорожа знаходиться на ділянці, що належить ОСОБА_3 . Відповідачу належить на праві власності як житловий будинок, загальною площею 126,9 кв.м., так і земельна ділянка, загальною площею 0,0548 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з ДРРПНМ від 16.03.2018. Суд взяв до уваги висновок судового експерта, здійснений на замовлення позивачів з численними порушеннями законодавства. Експертом не було сповіщено власника об`єкта дослідження ОСОБА_3 про дату та час проведення обстеження, не витребувано всю дозвільну документацію та технічної інвентаризації на об`єкт. Фактично експертом проведено дослідження частини огорожі, встановленої між земельною ділянкою, якою користуються позивачі, та земельною ділянкою власника ОСОБА_3 . Судовий експерт свідомо приховав той факт, що на місті, де нібито знаходиться гараж, відсутня будь-яка споруда, він досліджував огорожу позивачів, яка збудована на земельній ділянці, що належить ОСОБА_3 та межує з земельною ділянкою, якою користуються позивачі. Не надано зйомки, яка б підтверджувала наявність гаражу, натомість на фото, крім огорожі не видно жодних споруд. Судом не надано оцінки листу Управління ДАБК ОМР на скаргу позивачів від 16.08.2018, в якому зазначено, що всі споруди, які є у власності ОСОБА_3 побудовані з поданням повідомлення про початок виконання будівельних робіт №ОД 61 та в подальшому з реєстрацією Декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД 59 «Реконструкція частини житлового будинку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані з виділом в самостійну одиницю: АДРЕСА_2 » та не є самочинним будівництвом. Судом не було встановлено, що за споруда підлягає знесенню. Суд задовольнив вимогу позивачів щодо знесення, на їх думку, самовільно збудованої споруди, якої не існує і такий об`єкт не підпадає під термін самочинно збудоване будівництво, що підтверджується фотозйомкою житлового будинку та земельної ділянки, що належать на праві власності ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_6 . Саме по собі порушення державних будівельних норм не може свідчити про порушення прав інших осіб.

ОСОБА_2 та представники третіх осіб в судове засідання 06.10.2020 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача ОСОБА_5 , відповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_3 належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 12.03.2018 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок літ «А», огорожа №2,3,6, за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 126,9 кв.м.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 25.04.2018 зареєстровано право спільної часткової власності на Ѕ житлового будинку літ «А», за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 164,5 кв.м.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 25.04.2018 за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності на Ѕ житлового будинку літ «А», за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 164,5 кв.м.

Рішенням Одеської міської ради від 18.07.2018 вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0584 га, за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :24:006:0171 25.07.2018 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 .

Отже, власником земельної ділянки яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 та вказана земельна ділянка не є спільною сумісною власністю сторін.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.

Так, відповідно до статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку (частина 1). Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально (частина 2). Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації (частина 3). Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (частина 4).

Відповідно до статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (частина 1). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (ч. 4).

Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині 2 статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то особа, яка набула права власності на будівлю, стає користувачем земельної ділянки, на якій ця будівля розміщена, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Таким чином, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між цими власниками.

По справі встановлено, що позивачі по відношенню до відповідача є суміжними землекористувачами: позивачі і окремо відповідач не являються співвласниками одного нерухомого майна - житлового будинку, так як позивачі є співвласниками житлового будинку, а відповідач є власником окремої будівлі, яка знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у неї на праві власності. Будинок, співвласниками якого є позивачі, знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у їх користуванні.

Задовольняючи позов про встановлення порядку користування земельною ділянкою та зобов`язання знести самочинну будівлю, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що визначення порядку користування земельною ділянкою можливе у тому випадку коли земельна ділянка знаходиться у спільній частковій власності.

Суд першої інстанції у порушення вимог норм матеріального та процесуального права не з`ясував обставин правового статусу окремих суміжних земельних ділянок сторін: земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивачів і земельної ділянки, що перебуває у приватній власності відповідача та не звернув увагу, що на час звернення до суду з відповідним позовом відповідач була власником будинку та на підставі рішення Одеської міської ради від 18.07.2018 за нею зареєстровано право власності на земельну ділянку, яка знаходилася у спільному частковому користуванні.

Позивачі стверджують, що відповідачем здійснено самочинне будівництво споруду-гараж з порушенням діючих будівельних норм.

Проте, з листа Управління ДАБК від 16.08.2018 вбачається, що всі споруди які є у власності ОСОБА_3 побудовані з поданням повідомлення про початок виконання будівельних робіт №ОД 61 та в подальшому з реєстрацією Декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД59 «Реконструкція частини житлового будинку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані з виділом в самостійну одиницю: АДРЕСА_6 » та не є самочинним будівництвом.

Як вбачається з висновку експерта, складеного в процесі розгляду справи судом першої інстанції, остаточно визначити статус споруди експерту не вдалося, зазначено лише, що огорожа висотою 2,30-2,50 м., яка знаходиться на відстані 10 см. від визнаною сторонами межі, на якій встановлена сітка «рабиця», порушує норми ДБН згідно з якими дана відстань повинна бути не менше 1м. Також зазначено, що зовнішні стіни самочинного будівництва збудовані на земельній ділянці відповідача.

Відповідно до частин 1, 4, 7 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.5 постанови від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснив, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Позивачами не доведено, що відповідачем здійснено самочинне будівництво, а наявність на її земельній ділянці стіни вздовж спільної суміжної межі з земельною ділянкою, якою користуються позивачі, не доводить порушення їх прав щодо користування земельною ділянкою, житловими спорудами, які знаходиться на суміжній земельній ділянці.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - Одеська міська рада, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління ДБК Одеської міської ради, про встановлення порядку користування земельною ділянкою та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п. 3); порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4). Неправильним застосування норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За наведених обставин апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення та встановлення порядку користування земельною ділянкою та зобов`язання знести самочинну споруду - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: