233 № 233/3019/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
09 листопада 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С. ,
за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулось АТ «Комерційний банк «ПриватБанк», в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.07.2009 року в загальному розмірі 114065,32 грн та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що 30.07.2009 р. між ним та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви приєднання, який складається із самої заяви та запропонованих ПАТ КБ «Приватбанк» «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, а також довідки про умови кредитування. Відповідач отримав кредит у розмірі 800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач кредитні зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 01.04.2020 р. утворилась заборгованість в сумі 114065,32 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 592,86 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 105711,36 грн; заборгованість за пенею 1853,23 грн, а також штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн, штраф (процентна складова) в розмірі 5407,87 грн.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов та клопотання про розгляд справи за його відсутності не надав.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 09.11.2020 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 30.07.2009 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також довідки про умови кредитування.
Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» базова процентна ставка складає 3,0 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів на рік), плата за користування кредитними коштами у звітному періоді складає - 7 % від заборгованості, однак не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що йде за звітним; комісія за зняття готівки 1 % від суми операції, комісія за зняття готівки; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається з пені (1) базова процентна ставка за договором /30 нараховується за кожний день прострочення кредиту та пені (2) 1 % від заборгованості, однак, не менше 30 грн на місяць, нараховується один раз на місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн та більше; штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії.
ОСОБА_1 отримав кредитну картку НОМЕР_1 , за якими згідно з витягом з банківського рахунку ним здійснювалися витрати за рахунок кредитного ліміту, зі строком дії останньої 30 червня 2016 року, з встановленим банком кредитним лімітом, який з 23.06.2011 року складав 800 грн.
З 21 травня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
З виписки з особового рахунку позичальника та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувалася кредитною карткою в межах встановленого банку кредитного ліміту та здійснювала платежі на погашення заборгованості.
Через несвоєчасність погашення кредитної заборгованості позивачем станом на 01.04.2020 р. нарахована заборгованість в розмірі 114065,32 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 592,86 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 105711,36 грн; заборгованості за пенею 1853,23 грн, а також штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн, штрафу (процентна складова) в розмірі 5407,87 грн.
Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів, що підтверджується банківською випискою з особистого рахунка відповідача.
Проте позивачем не обґрунтовано розрахунок заборгованості за кредитним договором з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 8 ст. 49, ч. 2 ст. 53 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. Банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку.
Судом встановлено, що позивачем змінювався розмір процентної ставки за кредитними картками. Так, до витрат, здійснених за карткою «Універсальна», ставка за використання кредитних коштів становила з 01.08.2009 року 36% річних; з 02.01.2013 року 30 % річних, з 01.09.2014 року 34,8 % річних, з 01.04.2015 року 43,2 % річних. Разом з тим, останні витрати за кредитною карткою були здійснені відповідачем особисто 21.12.2013 року. Крім того судом встановлено, що з 27.07.2013 року позивачем за рахунок кредитування позичальника розпочало щомісячне списання грошових коштів з призначенням платежів «щомісячний платіж за страховку «Захист на кожен день», за рахунок яких стала збільшуватися заборгованість за тілом кредиту щомісяця в розмірі 10 грн. Щомісячне списання вказаних коштів продовжувалося до 27.06.2014 та в сукупному розмірі дорівнювало 120 грн. А отже розмір процентної ставки, що підлягає застосуванню під час розрахунку заборгованості за процентами становить 30,00% річних.
Судом встановлено, що розрахунок заборгованості за процентами, наданий позивачем, здійснений за формулою: N*M/365*(2 або 1)*Y=Z, де N заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції (в попередньому місяці), M процентна ставка, 365 кількість днів у році, 2 або 1 коефіцієнт процентної ставки (1 застосовується у разі належного виконання зобов`язань, 2 підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості), Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів.
Проте така формула нарахування процентів, яка була використана банком, не відповідає умовам договору, вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зі змісту яких випливає, що проценти нараховуються лише на суму позики, а також вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 550 ЦК України, відповідно до яких проценти на неустойку не нараховуються.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №325/1163/16-ц.
Посилання позивача про те, що такий метод нарахування процентів за рахунок капіталізації раніше нарахованих процентів та неустойки, передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з таких підстав.
Суд не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем залишилось не доведеним, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, відповідно до якої за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
В розрахунку позивача, наданого для обґрунтування позовних вимог щодо наявності заборгованості, позивач виклав відомості про розмір тіла кредиту для кожного періоду, за який здійснено такий розрахунок, кількість днів в кожному періоді, розмір заборгованості за процентами та сума коштів, яка була віднесена позивачем на погашення заборгованості за процентами.
З розрахунку заборгованості вбачається, що 26.02.2014 року позивачем нараховано проценти в загальному розмірі 0,50 грн, в той час коли тіло кредиту дорівнювало 612,13 грн, а процентна ставка 30 % річних, а отже позивачем здійснено нарахування процентів за такою формулою: за 26.02.2014 року: 612,13 * 30 % (/100) / 365 * 1 (день) = 0,50 (грн).
З банківської виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що 28.02.2014 року відбулось списання процентів в розмірі 14,56 грн та з 28.02.2014 року вказані кошти були додані до тіла кредиту як базу, на яку нараховуються проценти, за діючою процентною ставкою 30 % річних. А отже, 27.02.2014 року позивачем нараховані проценти в розмірі 0,51 грн (622,13 * 30 % (/100) / 365 * 1 (день) = 0,51), а за період з 28.02.2014 року по 18.03.2014 року, що відповідає 19 дням позивачем нараховані проценти в розмірі 9,94 грн ((622,13 + 14,56) * 30 % (/100) / 365 * 19 (днів) = 9,94). Тож за період з 27.02.2014 року по 18.03.2014 року позивачем нарахована заборгованість за процентами в розмірі 10,45 (0,51 + 9,94). 25.03.2014 року відповідачем був здійснений платіж на погашення заборгованості за кредитом, кошти якого в першу чергу були спрямовані позивачем на погашення прострочених процентів, сума яких була включена до бази для нарахування поточних процентів, залишок спрямований на погашення тіла кредиту. Таким чином, необґрунтоване нарахування процентів на раніше нараховані, але не погашені проценти, а згодом і на заборгованість за пенею, а згодом із застосуванням подвійного коефіцієнту, коли сума нарахованих процентів на вищевказану базу заборгованості за певний період збільшувалась вдвічі, із застосуванням у відповідні періоди до простроченої заборгованості процентної ставки 34,80 % річних та 43,20 % річних, відбувалось в період з 28.02.2014 року по 01.04.2020 року.
Оскільки судом встановлено, що з 28.02.2014 року позивачем була запроваджена формула розрахунку заборгованості за процентами, яка суперечить вимогам закону та умовам договору, суд дійшов висновку про те, що вказаний розрахунок в частині нарахування заборгованості за процентами є необґрунтованим.
В зв`язку з тим, що судом встановлена необґрунтованість вказаного розрахунку процентів, та жодна із сторін не скористалась своїм правом самостійно подати до суду висновок експерта або заявити клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи, суд дійшов висновку про те, що розмір процентів за користування кредитом, має вираховуватися, виходячи з формули нарахування процентів на заборгованість: N*M/365*Y=Z, де N поточне тіло кредиту, M процентна ставка, 365 кількість днів у році, Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів, замість формули, де N заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції (в попередньому місяці).
Так, у період з 27.02.2014 року по 24.03.2014 року, що відповідає 26 дням, тіло кредиту дорівнювало 622,30 грн. Враховуючи те, що процентна ставка, яка застосовувалася позивачем, дорівнювала 30 % річних, отримуємо такий розрахунок:
622,30 * 30 % (/100) / 365 * 26 (днів) = 13,30 (грн).
Аналогічну арифметичну операцію здійснено за період з 25.03.2014 року по 26.03.2014 року, коли тіло кредиту дорівнювало 586,86 грн, а кількість днів у періоді складала 2 дні, а отже заборгованість за процентами складала 0,96 грн; за період з 27.03.2014 року по 24.04.2014 року: 596,86 грн / 29 днів = 14,23 грн; за період з 25.04.2014 року по 26.04.2014 року: 562,86 грн / 2 дні = 0,93 грн; за період з 27.04.2014 року по 26.05.2014 року: 572,86 грн / 30 днів = 14,13 грн; за період з 27.05.2014 року по 26.06.2014 року: 582,86 грн / 31 день = 14,85 грн; за період з 27.06.2014 року по 30.06.2014 року: 592,86 грн / 735 днів = 358,15 грн.
Крім того, станом на 26.02.2014 року позивачем були нараховані проценти в розмірі 14,04 грн.
А у підсумку, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01.08.2009 року по 30.06.2016 року дорівнює 430,59 грн, що є сумою вищенаведених доданків.
Також позивачем не обґрунтовано розрахунок в частині заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, нарахованих після 30.06.2016 року, з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Оскільки судом встановлено, що остання кредитна картка, на підставі якої відповідач користувався кредитним лімітом, мала строк дії до 30 червня 2016 року, що відповідає строку кредитування, іншого строку дії договору та інших умов виконання зобов`язань сторони не передбачили, суд дійшов висновку про те, що нарахування процентів за кредитним договором після спливу вказаного строку припиняється, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.
З тих же підстав є необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення штрафу при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії, як такий, що був нарахований поза межами строку кредитування, та складає 5907,87 грн, а також пені за період з 01.07.2016 року по 01.04.2020 року.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц, відповідно до якої кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, а тому судами безпідставно застосовано позовну давність й до цих вимог.
Позовні вимоги щодо наявності заборгованості за пенею та штрафом є також необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
У постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15 був викладений висновок про те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Оскільки позивач одночасно просить стягнути і штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань і пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, суд на підставі вищевикладеного висновку щодо застосування норм права, який відповідно до ст. ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахований судом, дійшов висновку про те, що нараховані пеня та штраф не можуть бути стягнуті з відповідача одночасно, оскільки стосуються одного порушення порушення строків виконання зобов`язання з повернення кредитної заборгованості.
Також є необґрунтованим нарахування пені з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Судом не встановлено наявність умов кредитного договору щодо розміру пені 100 грн на місяць, як зазначено в розрахунку заборгованості, здійсненому позивачем.
Разом з тим, судом встановлено, що позивач не нараховував пеню відповідно до умов договору, викладених в довідці про умови кредитування, відповідно до яких її розмір відповідає базовій процентній ставці за договором / 30 нараховується за кожний день прострочення кредиту (тобто в розмірі, який відповідає нарахованим процентам) та пені 1 % від заборгованості, однак, не менше 30 грн на місяць, нараховується один раз на місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму 50 грн і більше.
Посилання позивача про те, що вказаний розмір передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з підстав, що наведені вище.
Крім того, при нарахуванні відповідачу заборгованості за пенею та штрафом позивачем не враховані положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року та який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП).
Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 VII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».
02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».
Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».
Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є селище Клебан-Бик Костянтинівського району Донецької області, яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Разом з тим, судом встановлено, що у період з 25.03.2014 року по 21.11.2018 року відповідач здійснював платежі на погашення заборгованості, частина з яких в сукупному розмірі 30,56 грн була віднесена позивачем на погашення процентів за користування кредитом, та частина з яких в сукупному розмірі 4146,77 грн була віднесена позивачем на погашення необґрунтовано нарахованої пені, а отже вказані кошти в сукупному розмірі 4177,33 грн мають бути відняті від заборгованості за процентами, розмір якої був встановлений судом та складав 430,59 грн, та після того від заборгованості за тілом кредиту в розмірі 592,86 грн, що відповідає черговості погашення заборгованості, порядок якої передбачено ч. 1 ст. 534 ЦК України. А отже, отримуємо такий розрахунок: 430,59 4177,33 = - 3746,74 (грн); 592,86 3746,74 = - 3153,88 (грн).
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що у ОСОБА_1 станом на 01.04.2020 року відсутня заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.07.2009 року перед Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк». А отже, в задоволені позовних вимог необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264 - 265, 273, 279, 280 - 282, 289, п.п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,-
В И Р І Ш И В:
У задоволені позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.07.2009 року в розмірі 114065 (ста чотирнадцяти тисяч шістдесяти п`яти) гривень 32 копійок відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області. Вказані строки продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами ЦПК України, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Дата складення повного рішення суду 13 листопада 2020 року.
Суддя