Номер провадження: 22-ц/813/3494/20
Номер справи місцевого суду: 522/8384/17
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2018 року у складі судді Шенцевої О.П.,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна- квартири АДРЕСА_1 , посвідченого 10.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О., та договору іпотеки №384, посвідченого 13.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 27.08.2008 між ним та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_4 кредит у сумі 1 800 000,00 гривень з терміном повернення до 26.08.2018. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_4 передала позивачу в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2010 у справі №2-211405/10 стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. У вересні 2016 року позивачу стало відомо про державну реєстрацію припинення іпотеки за іпотечним договором та про реєстрацію права власності за іншою особою. Окрім того, позивач дізнався, що квартира передана в іпотеку ОСОБА_2 . Позивач своєї згоди на припинення іпотеки, відчуження предмету іпотеки та укладення іншого іпотечного договору не надавав, а тому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений 10.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О., за яким ОСОБА_1 набув у власність вказану квартиру, а також просив визнати недійсним договір іпотеки, посвідчений 13.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В., за яким ОСОБА_1 передав вказану квартиру в іпотеку ОСОБА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.07.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 20.07.2018 справа повинна була розглядатися ще у підготовчому провадженні, представник позивача подав заяву про розгляд справи у цьому засіданні за його відсутністю та наполягав на розгляді клопотання про зупинення провадження у справі від 01.12.2017 до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/18917/16. Відповідно до п.4.1.4 іпотечного договору ОСОБА_4 зобов`язалась без попередньої письмової згоди банку не відчужувати, не розпоряджатись будь-яким чином предметом іпотеки або його частиною. Банк не надавав згоди на відчуження предмета іпотеки, спадкоємці ОСОБА_4 або будь-які інші особи за такою згодою жодного разу не звертались. Законне відчуження предмета іпотеки можливо було би тільки після зняття обтяжень, накладених іпотечним договором, на зняття яких банк також згоди не надавав.

09.10.2018 ОСОБА_2 надав суду відзив на скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, а рішення залишити без змін.

16.07.2019 року представник ОСОБА_2 подав письмові пояснення, в яких просив відмовити позивачу в задоволені апеляційної скарги.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та ОСОБА_2 , дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що 27.08.2008 між позивачем та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. за умовами якого ОСОБА_4 передала в іпотеку позивачу квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла та з заявою про прийняття спадщини звернувся її син ОСОБА_5

10.03.2017 ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 у ТОВ «ЄЛЕКТРА».

Відповідно до матеріалів нотаріальної справи на момент укладення спірного договору купівлі-продажу квартири, її власником було ТОВ «ЄЛЕКТА», про що 25.05.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено відповідний запис.

13.03.2017 ОСОБА_1 передав квартиру АДРЕСА_1 в іпотеку ОСОБА_2 , в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, укладеним відповідачами 13.03.2017.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позивач не врахував, що обраний ним спосіб захисту його права не забезпечить ефективного захисту цього права в разі задоволення позову, оскільки визнання правочинів недійсними призведе до наслідків у вигляді повернення майна не позивачу, а відчужувачу ТОВ «ЄЛЕКТРА», яке не укладало договору іпотеки з позивачем.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду щодо відмови в задоволенні позову проте, вважає, що підстави відмови є іншими.

Зміст позовних вимог свідчить про те, що Банк просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна-квартири, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Єлектра» 10.03.2017 та договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13.03.2017.

Вбачається, що позивач у спірних договорах стороною не є.

Як на підставу визнання недійсними вказаних правочинів посилається на те, що спірне нерухоме майно-квартира перебувало в іпотеці Банку позивача на підставі договору іпотеки, укладеного між Банком та ОСОБА_4 та без згоди іпотекодержателя за спірними правочинами іпотечне майно незаконно було відчужено.

ЦПК України передбачає, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду України у справі №403/15065/12 від 13.03.2017 залишаючи без змін рішення апеляційного суду про визнання недійсними договору іпотеки та купівлі-продажу суд касаційної інстанції зазначив, що особа, яка не є стороною договору, може вимагати визнання його недійсним у тому разі, якщо вона не вимагає повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а її порушене право може бути відновлено шляхом повернення сторін цього договору до первісного стану.

Оскільки Банк не є стороною договору купівлі-продажу від 10.03.2017 та договору іпотеки від 13.03.2017, в свою чергу відповідачі не є іпотекодавцями банку, а іпотека спірної квартири припинилася поза волею іпотекодержателя та майно було відчужено, визнання договорів недійсними не є необхідним оскільки в такий спосіб право Банку на квартиру, як іпотекодержателя не може бути відновлене.

Права позивача у даному спорі можуть бути захищені шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки так як метою Банка-іпотекодержателя власне є повернення іпотечного майна для задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Отже, вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу та договору іпотеки не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, тому в задоволенні позову з такими вимогами слід відмовити.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Так як суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість задоволення позову, проте шляхом невірного обґрунтування, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2018 року змінити шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: