Справа № 310/8044/15-ц
4-с/310/64/20
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2020 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Троценко Т.А.

за участю секретаря судового засідання Корнієнко М.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Виробничого структурного підрозділу Бердянського міськрайонного району електричних мереж на рішення державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, боржник ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» в особі Виробничого структурного підрозділу Бердянського міськрайонного району електричних мереж звернулося до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, боржник ОСОБА_1 .

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що судовим наказом Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Виробничого структурного підрозділу Бердянський міськрайонний район електричних мереж (ПАТ «Запоріжжяобленерго» є новим найменуванням ВАТ «Запоріжжяобленерго») стягнуто заборгованість за період з 20.12.2014 р. по 28.07.2015 р. в сумі 978,86 грн. та витрати на судовий збір в сумі 121, 80 грн.

Судовий наказ видано 09.11.2015 року зі строком пред`явлення до 18.10.2016 р., який стягувач пред`явив до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), на підставі чого було відкрито виконавче провадження.

У зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення та на підставі п.2. ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», постановою від 30.05.2017 виконавчий документ було повернуто стягувачу.

02.10.2020 р. стягувач, керуючись ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» повторно направив на примусове виконання судовий наказ № 310/8044/15-ц від 09.11.2015 р., однак головний державний виконавець Міненко С.В. прийняв рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пропущення стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, з яким стягувач не згоден, оскільки відповідно до ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Отже після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (вказаний висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 05.10.2016 у справі 3-698гс16). Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.05.2017 (ВП 552245) була отримана ПАТ «Запоріжжяобленерго» 21.03.2018 р. На супровідному листі від 30.05.2017 № 10375, надісланого виконавцем разом з постановою, проставлений стягувачем, при його отриманні, вхідний реєстраційний № 1382 від 21.03.2018 р. У даному випадку, у порушення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про повернення виконавчого документа від 30.05.2017 (ВП 52552245) була отримана стягувачем лише 21.03.2018 (штамп реєстрації ПАТ Запоріжжяобленерго вхідної кореспонденції № 1382). З огляду на дату прийняття вищезазначеної постанови вбачається, що постанова про повернення виконавчого документа від 30.05.2017 (ВП 52552245) не була направлена органом Державної виконавчої служби того дня, коли вона була винесена, або вчасно була доведена до відома стягувача у строк, визначений законом. За таких обставин, вважає, що трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після його переривання встановлюється з дня фактичного повернення виконавчого документа стягувачу (21.03.2018), тобто, починаючи з 22.03.2018 по 22.03.2021. Виходячи з наведеного, вважає, що головний держаний виконавець Бердянського відділу ДВС Міненко С.В. неправомірно відмовив у прийнятті до виконання судового наказу № 310/8044/15-ц від 09.11.2015, мотивуючи свою відмову пропущенням стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа, чим порушив право на примусове виконання рішення суду.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд скарги без її згідно якої просив провести розгляд скарги без його участі.

Боржник та в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином.

Державний виконавець судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив провести розгляд скарги без його участі, також надав заперечення на скаргу у якому просив відмовити у її задоволенні, оскільки 13.10.2020 р. до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшла заява ПАТ «Запоріжжяобленерго» про примусове виконання рішення суду №310/8044/15-ц, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Запоріжжяобленерго» в розмірі 1100,66 грн. 16.10.2020 направлено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на підставі п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з пропущеним встановленим строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Вказаний виконавчий документ знаходився на примусовому виконанні у відділі АСВП №52552245, та був повернутий стягувачу 30.05.2017, на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому у резолютивній частині постанови було вказано, що виконавчий документ може бути пред`явлено для виконання в строк до 30.05.2020. Вказана постанова була отримана стягувачем 21.03.2018.

Статтею 12 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження» не передбачено, що трирічний строк повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання наступає з моменту отримання постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні скарги.

Дослідивши надані матеріали, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що судовим наказом Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.09.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Бердянського міського району електричних мереж заборгованість за період з 20.12.2014 р. по 28.07.2015 р. у розмірі 978 грн. 86 коп. та судового збору в сумі 121 грн. 80 коп. Судовий наказ набрав чинності 17 жовтня 2015 року. Строк пред`явлення до виконання до 18.10.2016 року

09.11.2015 року судовий наказ видано стягувачу, який останній пред`явив до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), на підставі чого було відкрито виконавче провадження.

У зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення та на підставі п.2. ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», постановою від 30.05.2017 виконавчий документ було повернуто стягувачу, визначено строк повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання до 30.05.2020 року.

02.10.2020 стягувач, керуючись ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» повторно направив на примусове виконання судовий наказ № 310/8044/15-ц від 10.09.2015 р.

16.10.2020 головний державний виконавець Міненко С.В. прийняв рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пропущення стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно ч.5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Таким чином строк повторного пред`явлення до виконання судового наказу у справі № 310/8044/15-ц після переривання слід обчислювати з дня його повернення державним виконавцем, а саме з 30.05.2017 року, а тому виконавчий документ міг бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 30.05.2020 року.

Відповідно п.2 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи викладене, суд вважає, що головний державний виконавець Міненко С.В. діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження», рішення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання є законним та обґрунтованим.

Посилання представника скаржника на те, що строк повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання не пропущено, оскільки постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.05.2017 року була отримана стягувачем лише 21.03.2018 року є необґрунтованим та не відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зауважує, що навіть при отриманні постанови про повернення виконавчого документу від 30.05.2017 року 21.03.2018 року у стягувача було достатньо часу для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання.

При цьому суд враховує, що стягувачем протягом майже трьох років не були вжиті жодні заходи, активні дії для реалізації своїх прав.

Крім того, стягувач міг скористатися правом, передбаченим ч.6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» та звернутися із заявою про поновлення пропущеного строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.261, 353, 447- 451 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Виробничого структурного підрозділу Бердянського міськрайонного району електричних мереж на рішення державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, боржник ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження .

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду Т.А. Троценко