КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 381/432/19 Головуючий у 1-й інст. - Ковалевська Л.М.
Апеляційне провадження №22-ц/824/1027/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Мараєва Н.Є.

при секретарі Букалов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2019 року, ухвалене у складі судді Ковалевської Л.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональна філія «Південно-Західна залізниця» виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин про скасування наказу (розпорядження) № 6/ос від 08 січня 2019 року про припинення трудового договору, виключення запису № 20 у трудовій книжці від 08 січня 2019 року, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за вимушений прогул, відшкодування моральних збитків,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональна філія «Південно-Західна залізниця» виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить

скасувати наказ (розпорядження) №6/ос від 08.01.2019 року про припинення трудового договору;

виключити запис № 20 у трудовій книжці від 08.01.2019 року;

поновити його на роботі у ПАТ «Укрзалізниця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин на посаді машиніста 2 класу з поверненням посвідчення на право керування локомотиву;

стягнути з ПАТ «Укрзалізниця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин середньомісячний заробіток за вимушений прогул;

відшкодувати відповідачем завданих позивачу моральних збитків у розмірі 100 000 грн.

Посилається на те, що Наказом (розпорядженням) №6/ос від 08.01.2019 року про припинення трудового договору його було звільнено із займаної посади машиніста на підставі п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані на підставі протоколу оперативної наради при начальнику локомотивного депо від 26.12.2018 року, що було узгоджено з профкомом від 27.12.2018 року №940 та вручено йому копію наказу та повідомлення про позбавлення його посвідчення на право керування локомотивом за допущену аварію. Зазначає, що 23.12.2018 року трапилася подія, яка призвела до аварійної ситуації на станції Фастів - 1 при звершенні маневру локомотивом ЧМЕЗ - 110. У Протоколі і додатку до нього вказано, що ОСОБА_1 звільнено через аварію. Однак, позивач вважає його звільнення незаконним з тих підстав, що причини його звільнення, наведені в наказі за появу на роботі у нетверезому стані не відповідають дійсним обставинам справи.

Згідно висновку №179 від 23.12.2018 року Фастівської районної лікарні алкоголю у крові ОСОБА_1 не виявлено, висновок- тверезий. Не задовільнившись цим висновком його безпосереднім начальством було прийнято рішення про проходження позивачем дослідження на наявність етанолу в крові у Київській обласній лабораторії. Згідно даних лабораторного дослідження результату аналізу №118 виданого 26 грудня 2018 року алкоголю в крові не знайдено. Тобто, причина його звільнення через перебування у нетверезому стані на робочому місці є неправдивою та не відповідає дійсності, є надуманою керівництвом локомотивного депо. Так як жодних ознак сп`яніння у позивача не було знайдено, також не було складено акту його перебування в стані алкогольного сп`яніння на робочому місці, з таким актом ніхто його не ознайомлював.

Вважає, що підстав для розірвання трудового договору та видання наказу № 6-ОС від 08.01.2019 року про звільнення його з роботи за появу на роботі у нетверезому стані за п.7 ст. 40 КЗпП України не було, тому вважає, що його належить поновити на роботі на займаній посаді.

Враховуючи, що у результаті незаконного звільнення позивачу не було нараховано середньомісячну заробітну плату відповідач при поновленні ОСОБА_1 на раніше займаній посаді зобов`язаний виплатити йому середній зароботік за час вимушеного прогулу.

Крім того, незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своїй дитині. У зв`язку із звільненням з роботи позивач пережив сильний психо - емоційний стан, оскільки являється єдиним годувальником у сім'ї.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2019 року позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Посилається на те, що фактично всі доводи та докази надані позивачем судом були проігноровані та не взяті до уваги. 23.12.2018 року перед початком роботи позивач пройшов медичну комісію, про що свідчить час та підпис у журналі перед рейсових оглядів о 08 год. 45 хв., зауважень до стану здоров'я з боку фельдшера ДКЛ - 1 виявлено не було, підстав для відсторонення також не було. В подальшому після аварії о 16 год. 30 хв. в медпункті ст. Фастів - 1 було пройдено огляд на стан сп`яніння, де за результатами огляду було встановлено наявність алкоголю 0,1 проміле, що є допустимою нормою та не вважається станом алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 було проведено лабораторні дослідження, взято аналіз крові на виявлення наявності/відсутності в ньому спирту, результат аналізу №118 від 23.12.2018 року показав, що спирт етиловий не знайдено, а посилання суду на те, що результат аналізу є недостовірним доказом в розумінні статті 79 ЦПК України свідчить про упередженість розгляду справи. Посилання суду на те, що в середньому рівень алкоголю в організмі (крові) падає на 0,15 проміле щогодини є лише припущенням суду, оскільки для з`ясування показника зниження проміле необхідно дослідити значну кількість даних, які б дали підстави так вважати. Посилання суду на те, що відповідач у встановленому законом порядку зафіксував факт перебування ОСОБА_1 в нетверезому стані на робочому місці суперечить вимогам закону. Нетверезий стан працівника або наркотичне, токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком так і іншими видами доказів. Відповідачем надано лише висновок, який не є належним доказом у справі. Суд дійшов передчасного висновку про те, що вимога про повернення посвідчення може розглядатися лише в розрізі з`ясування причин, що призвели до аварії, оскільки є відповідна процедура вилучення посвідчення, яке регулюється Положенням про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого Постановою КМУ № 55 від 26.01.1993 року. Вказаним положенням не передбачено, що начальник відділу кадрів, в даному випадку ОСОБА_3 має право вилучати посвідчення. Вказане право надано начальнику Т4 Депо ОСОБА_9

Представник відповідача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що на час проведення освідування ОСОБА_1 о 19.55 год. 23.12.2018 року для AlcoScan AL9000L серійний номер FDF8D012 строк калібрування не минув, тому вимірювальний прилад не мав правових перешкод для використання, а результати його показів мають всі підстави бути доказом. Ні до початку огляду на стан сп`яніння, ні під час огляду 23.12.2018 року ОСОБА_1 не заявляв вимоги про ознайомлення його з документацією на алкотестер. Крім того, ОСОБА_1 не оскаржив висновок Фастівської ЦРЛ №180 від 23.12.2018 року, особистий підпис у вказаному висновку свідчить про те, що під час проведення та після проведення освідування 23.12.2018 року заперечень щодо використання алкотестера у ОСОБА_1 не було. Висновок суду про перебування ОСОБА_1 23.12.2018 році під час свого робочого часу в стані алкогольного сп`яніння ґрунтується на акті службового розслідування аварії від 28.12.2018 року, Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.12.2018 року №180, показах свідків лікаря КНП ФРР «Фастівська ЦРЛ» ОСОБА_4 та капітана поліції ОСОБА_5 . Відповідно до акту від 29.12.2018 року посвідчення про право на керування локомотивом машиніст ОСОБА_1 особисто передав керівнику відділу кадрів Локомотивного депо Козятин. Підставою для застосування до ОСОБА_1 такого виду стягнення як позбавлення права керування локомотивом було розпорядження від 26.12.2018 року підписане начальником департаменту локомотивного господарства АТ «Українська залізниця», тобто вищим керівником ніж начальник локомотивного депо.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечили посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в установленому законом порядку зафіксував факт перебування позивача в нетверезому стані на робочому місці, а позивач не надав доказів на спростування вищезазначеного, тому звільнення ОСОБА_1 на підставі п.7 ст.40 КЗпП України було проведено згідно з вимогами трудового законодавства.

Крім того,за фактом аварії, що трапилась по ст. Фастів-1 23.12.2018 року з маневровим тепловозом ЧМЕ-3 №110 відділенням поліції на ст. Фастів Васильківською ВП ГУ НП в Київській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000153 від 23.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 276 КК України.

Причиною застосування до машиніста ОСОБА_1 такого виду стягнення як позбавлення права керування локомотивом, згідно розпорядження від 26.12.2018 року №ЦТ- 10/1037 є численні порушення, допущені ним 23.12.2018 року при керуванні маневровим локомотивом, що призвело до аварії.

Позовні вимоги про виключення запису № 20 у трудовій книжці від 08.01.2019 року; поновлення його на роботі у ПАТ «Укрзалізниця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин на посаді машиніста 2 класу; стягнення з ПАТ «Укрзалізниця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин середньомісячного заробітку за вимушений прогул; відшкодування відповідачем «Укрзалізниця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин завданих позивачу моральних збитків у розмірі 100 000 грн. є похідними від вимоги про скасування наказу (розпорядження) №6/ос від 08.01.2019 року про припинення трудового договору, а оскільки суд дійшов висновку про законність оскаржуваного наказу, враховуючи, що звільнення відбулось без порушень трудового законодавства, тому відсутні правові підстави для задоволення цієї частини позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що 02.07.2002 року ОСОБА_1 був призначений на посаду помічника машиніста у локомотивне депо Козятин.

15.11.2012 року ОСОБА_1 була присвоєна кваліфікація машиніста і на посаді машиніста він працював до звільнення.

Наказом відповідача № 6/ос від 08 січня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи у зв`язку із знаходженням на робочому місці у нетверезому стані на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України на підставі протоколу оперативної наради при начальнику локомотивного депо від 26.12.2018 року, що було узгоджено з профкомом від 27.12.2018 року №940 та вручено йому копію наказу та повідомлення про позбавлення його посвідчення на право керування локомотивом за допущену аварію.

Позивач вважає, що його звільнення є незаконним з тих підстав, що причини його звільнення, наведені в наказі за появу на роботі у нетверезому стані не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до пункту 7 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з подальшими змінами і доповненнями), вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Судом встановлено, що 23 грудня 2018 року по ст. Фастів-1 сталась транспортна подія, кваліфікована як аварія, з маневровим тепловозом ЧМЕ3 № 110 під керуванням машиніста тепловоза ОСОБА_1 , що призвела до в`їзду маневрового складу в тупикову призму з подальшим сходженням всіма колісними парами тепловоза ЧМЕ3 №110 та трьох порожніх вагонів з голови поїзда.

ОСОБА_1 вказує, що о 16.30год 23.12.2018 року на стан алкогольного сп`яніння йому було проведено обстеження в медпункті ст. Фастів-1, де при перевірці на алкотестері АЛКОНТ ОІсУ було зафіксовано стан алкогольного сп`яніння 0,1 проміле.

Позивачем до матеріалів позову долучено акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №179 від 23.12.2018року, в якому вказано, що станом на 18 год. 20 хв. 23.12.2018 року ОСОБА_1 був тверезий. (а.с.44-45, т.1)

Однак, у зв`язку з тим, що працівником медичного пункту не було надано документів, підтверджуючих сертифікацію пристрою, керівництвом депо було прийнято рішення про проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння в умовах Фастівської центральної районної лікарні. На огляд до лікарні ОСОБА_1 супроводжував машиніст-інструктор ОСОБА_6 , який довіз його до лікарні своїм власним автомобілем, і поїхав в депо для здачі на розшифрування швидкостемірних стрічок. Тобто, обстеження на результат якого посилається в своїй заяві ОСОБА_1 (Акт № 179 від 23.12.2018 року складений об 18 год. 20 хв.) було проведено без присутності супроводжуючих осіб.

Крім того, в зазначеному Акті № 179 зафіксовано, що документи, які посвідчують обстежувану особу відсутні. Особа назвалась ОСОБА_7 .

Як пояснила в суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 , яка є лікарем, та проводила освідування ОСОБА_1 23.12.2018 року, огляд проводився за допомогою приладу «ALCOSCANAL9000L». Повірку апарат пройшов до 15.08.2019 року. Проте, після освідування о 18 год. 20 хв., працівник поліції, близько 20 год. 00 хв. привів на освідування особу під цим самим прізвищем « ОСОБА_7 ». О 18 год. 20 хв. проходила освідування інша особа.

Щодо посилань позивача з приводу його обстеження за допомогою алкотестера «ALCOSCAN AL9000L» та відсутності на ньому жодних ідентифікуючих ознак (заводський номер) тощо, суд дослідивши належним чином засвідчену копію сертифікату калібрування алкотестера «ALCOSCAN AL9000L», дійшов вірного висновку про наявність на ньому серійного номеру FDF8D012, дата калібрування 15.08.2018, згідно з інструкцією з експлуатації даного приладу кінцевий термін -15.08.2019 року, що свідчить про необґрунтованість тверджень позивача (т.1,а.с.199)

Встановлені обставини ставлять під сумнів результат обстеження проведеного о 18 год. 20 хв. 23.12.2018 року, на який посилається позивач, та присутність на обстеженні саме ОСОБА_1 , а не іншої особи.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження при дослідженні копії журналу реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 (т.1,а.с.200), де наявні два записи про освідуваня ОСОБА_1 23.12.2018 року: 1-й запис за № 179 о 18.20год., а 2-й запис за № 180 о 19.55 год.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що наданий позивачем до позовної заяви Акт № 179 від 23.12.2018 року складений о 18 год. 20 хв. не є допустимим доказом в розумінні статті 78 ЦПК України.

Відповідно до протоколу оперативної наради при начальнику локомотивного депо Козятин 26.12.2018 року, на якій позивач був присутній, ОСОБА_1 відмовився надавати будь-які пояснення щодо перебування на роботі в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 180 від 23.12.2018 року, виданим КНП ФРР «Фастівська ЦРЛ» (т.1, а.с.102) ОСОБА_1 станом на 19 год. 55 хв. 23.12.2019рокуперебувавв стані алкогольного сп`яніння 0,53 проміле.

На вказане обстеження ОСОБА_1 був доставлений капітаном поліції ОСОБА_5 , що особисто було підтверджено свідком ОСОБА_5 в суді першої інстанції. Крім того, свідок вказав, що в цей день 23.12.2018 року він, як працівник поліції був на чергуванні і близько 16год. 30 хв. йому зателефонував керівник та повідомив, що у парку депо стався схід тепловоза, тому є необхідність опитати очевидців події. Після 19 год. 00 хв. він особисто разом з інструктором ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на автомобілі поїхали на освідування, в машині було чути запах алкоголю.

Результат аналізу крові на етанол від 26.12.2018 року №118 (т.1,а.с.43), на який посилається позивачсудом вірно не прийнято як належний доказ, оскільки відбір крові проводився о 23 год. 00 хв. 23.12.2018 року, тобто через 9 годин після аварії та через 3 години після встановлення медичним висновком стану сп`яніння в 0,53 проміле. Аналіз крові на вміст алкоголю є терміновим, так як лабораторне дослідження крові дає некоректні дані вже через 3-4 години після вживання спиртних напоїв.

Оскільки о 19 год. 55 хв. медичним закладом був встановлений стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 в 0,53 проміле (легкий стан алкогольного сп`яніння, який характеризується зниженням уваги та розсудливості, уповільненою обробкою інформації, суттєво ускладненою реакцією в надзвичайних ситуаціях, легкою ейфорією, самовпевненістю, нехтуванням заборон), аварія сталася о 13.46 год., результат аналізу ОСОБА_1 на вміст етанолу в крові, проведений через тривалий проміжок часу після можливого вживання алкоголю не є достовірним доказом відповідно до положень статті 79 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов правильного висновку, що відповідач увстановленому законом порядку зафіксував факт перебування позивача в нетверезому стані на робочому місці, а позивач не надав доказів на спростування вищевказаних обставин, та відповіднозвільнення ОСОБА_1 на підставі п.7 ст.40 КЗпП України було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Позовні вимоги позивача про виключення запису № 20 у трудовій книжці від 08.01.2019 року, поновлення позивача на роботі у ПАТ «Укрзалізниця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин на посаді машиніста 2 класу, стягнення з ПАТ «Укрзалізниця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин середньомісячного заробітку за вимушений прогул, відшкодування відповідачем «Укрзалізниця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин завданих позивачу моральних збитків у розмірі 100 000 грн. є похідними від вимоги про скасування наказу (розпорядження) №6/ос від 08.01.2019 року про припинення трудового договору. Оскільки оскаржуваний наказ визнано судом законним, враховуючи, що звільнення позивача відбулось без порушень трудового законодавства, тому відсутні правові підстави для задоволення цієї частини позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що результати наведені у медичному висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №180 від 23.12.2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено алкогольне сп`яніння 0,53 проміле, викликають сумнів щодо їх правдивості, оскільки для визначення наявності або вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі використано технічний засіб - апарат AlcoScanAL9000L, в якому жодних ідентифікуючих ознак (заводський номер) про цей засіб не зазначено, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

За клопотанням позивача судом першої інстанції 17.04.2019 року витребувано у Фастівської ЦРЛ інформацію щодо вимірювальної техніки якою проводилось дослідження на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 Адміністрація КНП ФРР «Фастівська ЦРЛ» надала сертифікат калібрування алкотестера, в якому вказано: модель AlcoScan AL9000L, серійний номер FDF8D012, дата калібрування 15.08.2018 року, наступне технічне обслуговування алкотестера необхідно провести не пізніше 15.08.2019 року.

Таким чином, на час освідування ОСОБА_1 23.12.2018 року о 19.55 год. для AlcoScan AL9000L, серійний номер FDF8D012 строк калібрування не минув, тому вимірювальний прилад не мав перешкод для використання, а результати його показів є належним доказом відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України.

Апеляційним судом встановлено, що ні до початку огляду на стан сп`яніння, ні під час огляду 23.12.2018 року о 19.55 год. ОСОБА_1 не заяляв вимоги про ознайомлення його з документацією на алкотестер. З результатами медичного огляду на стан сп`яніння, викладеними у вказаному висновку ОСОБА_1 ознайомлений, про що свідчить його підпис у висновку. Крім цього, висновок Фастівської ЦРЛ №180 від 23.12.2018 року ОСОБА_1 не оскаржував.

Доводи скаржника про те, що на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 на робочому місці в нетверезому стані відповідачем до суду надано лише висновок, який не є належним доказом у справі, колегія суддів не приймає до уваги.

Висновок є офіційним документом, бланк якого встановлено додатком №4 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, та містить передбачений вказаною нормою вичерпний перелік реквізитів та відомостей.

Крім цього, в суді першої інстанції була допитана в якості свідка лікар КНП ФРР «Фастівська ЦРЛ» ОСОБА_4 , яка підтвердила обставини проходження тесту на алкоголь, який вона проводила 23.12.2018 року о 19.55 год. відносно ОСОБА_1 та виявлення у нього стану алкогольного сп`яніння 0,53 проміле.

Факт перебування ОСОБА_1 23.12.2018 року у стані алкогольного сп`яніння також підтвердив допитаний в суді першої інстанції свідок капітан поліції ОСОБА_5 , який того дня близько 19.00 год. на автомобілі відвозив ОСОБА_1 на освідування до лікарні. ОСОБА_5 вказав, що під час поїздки в автомобілі було чути запах алкоголю та у ОСОБА_1 було почервоніння обличчя.

Твердження скаржника про те, що аналіз крові №118 від 23.12.2018 року показав, що спирт етиловий не знайдено в крові, колегія суддів не приймає до уваги.

Відбір крові на аналіз ОСОБА_1 здійснювався о 23.00 год. 23.12.2018 року, про що вказано у самому результаті №118 від 23.12.2018 року.

Оскільки з моменту вчинення аварії та останнього медичного освідування ОСОБА_1 , яким встановлено стан алкогольного сп`яніння в 0,53 проміле, до відбору крові на аналіз пройшов тривалий проміжок часу, результат аналізу крові №118 від 23.12.2018 року, на який посилається позивач не є належним доказом на підтвердження дійсних обставин справи.

Інших доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на спростування встановлених судом обставин щодо перебування ОСОБА_1 23.12.2018 року на робочому місці в нетверезому стані позивачем не надано ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду.

Крім того, ОСОБА_1 не зміг пояснити суду обставини освідування особи за прізвищем « ОСОБА_7 » у Фастівській ЦРЛ 23.12.2018 року о 18.20 год.

Доводи апеляційної скарги, що суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про повернення посвідчення, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, за фактом аварії, що трапилась по ст. Фастів-1 23.12.2018 року з маневровим тепловозом ЧМЕ3 №110 відділенням поліції на ст. Фастів Васильківською ВП ГУ НП в Київській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000153 від 23.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 276 КК України (т.1, а.с.176). На даний час справа за вказаним провадженням перебуває на розгляді в суді.

Причиною застосування до машиніста ОСОБА_1 такого виду стягнення як позбавлення права керування локомотивом згідно розпорядження від 26.12.2018 року №ЦТ- 10/1037, є численні порушення, допущені ним 23.12.2018 року при керуванні маневровим локомотивом, що призвело до аварії.

Як вбачається з матеріалів справи, основними передумовами аварії сходу рухомого складу стало порушення машиністом обігового депо Фастів-2 - ОСОБА_1 посадових обов`язків та нормативних документів з безпеки руху поїздів, при цьому ОСОБА_1 порушено вимоги інструкції, тому саме за допущені порушення ОСОБА_1 було позбавлено посвідчення на право керування локомотивом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду, що позовна вимога про повернення ОСОБА_1 посвідчення на право керування локомотивом може бути розглянута після з`ясування причин, що призвели до аварії, незалежно від стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 при події 23.12.2018 року, що може бути встановлено судом в межах кримінального провадження.

Твердження скаржника про те, що вилучення у нього посвідчення відбулось з порушенням Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого Постановою КМУ від 26.01.1993 року №55, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.б п.12 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, на працівників залізничного транспорту можуть накладатися стягнення, зокрема, позбавлення машиністів права керування локомотивом з наданням роботи помічником машиніста, а також позбавлення свідоцтва водія моторно-рейкового транспорту незнімного типу та свідоцтва помічника машиніста локомотива з наданням роботи, не пов`язаної з керуванням локомотивом і моторно-рейковим транспортом, на строк до одного року.

Відповідно до п.13 Положення, позбавлення права керування локомотивом, свідоцтва водія моторно-рейкового транспорту незнімного типу та свідоцтва помічника машиніста локомотива провадиться у разі встановлення вини працівника у виникненні катастрофи або аварії, за проїзд заборонних сигналів (незалежно від наслідків), а також появу (знаходження) на роботі в стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, підтвердженому в установленому порядку.

Згідно п.17 Положення, дисциплінарні стягнення може накласти керівник, який має право прийняття на роботу працівника, що вчинив дисциплінарний проступок.

Відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року №336, начальник відділу кадрів вирішує (оформлює) питання найму, звільнення, переведення працівників…, організовує ведення встановленої документації.

Згідно акту від 29.12.2018 року посвідчення про право керування локомотивом машиніст ОСОБА_1 особисто передав керівнику відділу кадрів Локомотивного депо Козятин. Підставою застосування до ОСОБА_1 такого виду стягнення як позбавлення права керування локомотивом було розпорядження від 26.12.2018 року №ЦТ-10/1037, підписане начальником департаменту локомотивного господарства АТ «Українська залізниця». Рішення вищим керівником прийнято за наслідками розгляду причин аварії допущеної ОСОБА_1 23.12.2018 року при керуванні ним маневровим локомотивом (а.с.15,32-33).

Інших доводів в чому полягає незаконність та необґрунтованість ухваленого у справі рішення апеляційна скарга не містить.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Мараєва Н.Є.