Справа № 462/4328/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/1594/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором, покликаючись на те, що відповідно до укладеного договору №13-000816-01 від 27 грудня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 6800,00 грн у вигляді відкриття відновлювальної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом. У порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором заборгованість відповідача, станом 15 квітня 2015 року, становить 58676,58 грн. Просить стягнути з відповідача борг за кредитним договором №13-000816-01 від 27 грудня 2011 року в сумі 58676,58 грн та судовий збір.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором від 27 грудня 2011 року № 13-000816-01 у розмірі 58 676,58 грн, із яких: 27 898,17 грн - заборгованість за кредитом, 21 151,69 грн - за штрафами за виникнення простроченої заборгованості, 6 489,49 грн - за штрафами за несанкціонований овердрафт, 2 763,67 грн - за штрафами за виникнення простроченої заборгованості, 373,56 грн - за нарахованими процентами, 1 575,91 грн - заборгованості за простроченими процентами.

Стягнуто з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 / у дохід держави 586,77 /п`ятсот вісімдесят шість гривень сімдесят сім копійок/ судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що банк пропустив строк позовної давності по вимогах про стягнення штрафних санкції за період з 27.12.2011 по 09.06.2014, що є підставою для відмови у задволенні вказаних вимог. Крім того, вважає, що позовні вимоги банку в частині стягнення кредитної заборгованості також не підлягають до задоволення, оскільки банк просить стягнути кредитну заборгованість в розмірі, який перевищує передбачений договором кредит, наданий банком. Просить скасувати рішення і в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської областівід 15 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилено.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, їхня неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Судом установлено, що 27 грудня 2011 року ПАТ «Енергобанк» відповідачу згідно укладеного договору №13-000816-01 від 27 грудня 2011 року надано кредит у розмірі 6800,00 грн шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 35,00%, терміном на 1 рік, з погашенням заборгованості за «45» календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії(а.с 6,7,24).

Відповідно до п. 3.3.1 кредитного договору держатель зобов`язаний вчасно та в повному обсязі погашати банку суму боргових зобов`язань, але не менше суми мінімального платежу (а.с. 6).

У встановлені договором строки відповідач ОСОБА_1 не виконував умови кредитного договору №13-000816-01 від 27 грудня 2011 року щодо повернення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами.

Як убачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованість за кредитом становить 27 898,17 грн, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що така підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

Укладений між сторонами у цій справі договір діє протягом 12-ти місяців з моменту його підписання. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії, за умовами, що з боку Держателя відсутня прострочена заборгованість за кредитом та/або обслуговуванню карткового рахунку, та жодна із сторін в установленому договором порядку не заявить про припинення строку дії кредитної лінії, термін дії кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих же умовах (пункт 2.6 кредитного договору).

Згідно з п.2.1.1. договору банк відкриває держателю картковий рахунок № НОМЕР_2 в гривнях та випускає кредитку картку типу Visa Classic, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки. Номер кредитної картки викарбовано на ній.

Відповідно до п.2.5 договору строк дії картки встановлюється Правилами.

Відповідно до Правил користування кредитною карткою «Visa» строк дії картки вказано на її лицьовій стороні у вигляді ММ/РР ( ММ-місяць, РР- рік). Картка випускається на один рік. Вона діє до останнього дня вказаного на ній року та місяця (включно). Після закінчення терміну дії, карка перевипускається на наступний рік (9).

З матеріалів справи убачається, що строк дії картки до 26.12.2013 (а.с. 10).

Банк не надав суду інформацію чи перевидавалася картка за вказаним договором у форматі продовження строку кредитування та користування кредитними коштами за відкритим рахунком з непогашеною заборгованістю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) наведено такий правовий висновок.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ураховуючи наведене, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача процентів, пені та інших платежів, нарахованих за кредитним договором після спливу строку кредитування (строку дії картки), тобто після 26.12.2013.

За таких обставин суду першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 21 151,69 грн - за штрафами за виникнення простроченої заборгованості, 6489,49 - заборгованості за штрафами за несанкціонований овердрафт, 2763,67 - заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості, 373,56 грн - заборгованості за нарахованими процентами, 1575,91 грн - заборгованості за простроченими процентами, які як убачається з розрахунку заборгованості нараховані за період після 26.12.2013. Тому рішення суду слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором від 27 грудня 2011 року № 13-000816-01 у розмірі 27 898,17 грн - заборгованість за кредитом.

У зв`язку із скасуванням судового рішення та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає зміні розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави 281,65 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором від 27 грудня 2011 року № 13-000816-01 у розмірі 27 898,17 грн. В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави 281,65 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:17.11.2020

Головуючий

Судді