Постанова

Іменем України

11 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 464/7259/15-ц

провадження № 61-33895св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Львівське комунальне підприємство «Старий Сихів»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» нарішення апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2017 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Львівське комунальне підприємство «Старий Сихів» (далі - ЛКП «Старий Сихів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що підприємство здійснює утримання будинку та прибудинкової території та надає послуги з опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вартість послуг встановлюється згідно з діючими тарифами на відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення. Однак, внаслідок порушення відповідачами своїх зобов`язань утворилась заборгованість за отримані послуги.

З урахуванням уточнених позовних вимог просили стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 5 459, 73 грн, з яких:

за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 604,06 грн за період з липня 1997 року по лютий 2015 року;

за послуги з центрального опалення у розмірі 3 830,17 грн за період з жовтня 2002 року по червень 2014 року;

за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 025,50 грн за період з листопада 2002 року по червень 2014 року та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ЛКП «Старий Сихів» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 5 459,73 грн, з яких : за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 604,06 грн за період з липня 1997 року по лютий 2015 року; за послуги з центрального опалення у розмірі 3 830,17 грн за період з жовтня 2012 року по червень 2014 року; за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 025,50 грн за період з листопада 2002 року по червень 2014 року.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі нерегулярно та не в повному розмірі сплачували за надані послуги за утримання будинку та прибудинкової території, з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 22 серпня 2017 року виправлено описку, допущену у змісті рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 року у цивільній справі № 464/7259/15-ц, та замість початку періоду виникнення заборгованості за послуги з централізованого опалення «жовтень 2012 року», вважати вірним «жовтень 2002 року».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 року скасовано в частині стягнення боргу.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ЛКП «Старий Сихів» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 556,11 грн.

В решті рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що позивачем не доведені суми боргу за період з 1997 року по 2012 роки, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, ці суми є різними у наданих розрахунках, мають місце розбіжності між сумою боргу та нарахуванням пільг, які зазначені у розрахунках із наданими відповідачами квитанціями із оплатою, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у стягненні боргу у сумі 5 459,73 грн за недоведеністю та стягнув суму боргу в розмірі 556,11 грн, із яких 549,83 грн за центральне опалення та 6,28 грн недоплата за утримання будинку та прибудинкової території.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ЛКП «Старий Сихів» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2017 року, рішення Сихівського районного суду Львівської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд не мав права брати до уваги аналіз, проведений ОСОБА_4 від 27 червня 2017 року як висновок спеціаліста, а тим більше брати його за основу при прийнятті рішення. Апеляційний суд фактично здійснив перерахунок заборгованості за дев`ять місяців 2014 року та помилково дійшов висновку про те, що двоставковий тариф у м. Львові був скасований. Суд безпідставно застосував позовну давність, а також не взяв до уваги, що відповідачі отримували пільги в повному обсязі.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що судове рішення оскаржуються лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, в іншій частині не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Позиція інших учасників справи

У вересні 2017 року відповідачі подали заперечення на касаційну скаргу, у якому просять касаційну скаргу залишити без задоволення.

Заперечення мотивовано тим, що нарахована позивачем вартість житлово-комунальних послуг не відповідає дійсності, оскільки здійснена без врахування пільг, котрі розповсюджуються на відповідачів. Позивач надав хибні відомості ніби відповідачами проводилась часткова оплата боргу. Наголошують на тому, що борг не визнавали та не визнають.

У вересні 2017 року ОСОБА_3 подала до касаційного суду пояснення щодо застосування позивачем пільг при нарахуванні оплати за комунальні послуги.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу, у задоволенні клопотання ЛКП «Старий Сихів» про зупинення виконання рішення відмовлено.

У вересні 2017 року матеріали цивільної справи № 464/7259/15-ц надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року матеріали цивільної справи № 464/7259/15-ц надійшли до Верховного Суду.

05 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє доводи, викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ЛКП «Старий Сихів» здійснює утримання будинку та прибудинкової території та надає послуги з опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані та проживають відповідачі.

Відповідачі по справі є потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому мають пільги відповідно до закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи». У квартирі зареєстровано троє осіб, пільга 50 %.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 листопада 2004 року відмовлено у позові ЛМКП «Львівтеплоенерго» до відповідачів про стягнення боргу по оплаті за постачання теплової енергії та гарячого водопостачання за період з січня 1995 року по жовтень 2002 року в сумі 790,63 грн. Підставою для відмові у позові стало неврахування позивачем 100 % пільг.

31 травня 2012 року Сихівським районним судом м. Львова скасовано наказ Сихівського районного суду м. Львова від 20 квітня 2012 року про солідарне стягнення з відповідачів на користь ЛКП «Старий Сихів» 575,59 грн боргу за житлово-комунальні послуги та на користь держави 107,30 грн судового збору

16 травня 2012 року Сихівським районним судом м. Львова скасовано судовий наказ № 1319/4366/2012 від 19 квітня 2012 року про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача боргу за надання житлово-комунальних послуг у розмірі 4 081,19 грн та на користь держави 107,30 грн судового збору.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 11 липня 2014 року скасовано судовий наказ Сихівського районного суду м. Львова від 05 червня 2014 року про стягнення з відповідачів на користь позивача солідарно 5092,99 грн заборгованості за спожиту теплову енергію та на користь держави 121,80 грн судового збору.

05 лютого 2015 року на звернення позивача Сихівським районним судом м. Львова було видано судовий наказ про солідарне стягнення з відповідачів боргу за житлово-комунальні послуги, а саме: за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 519,88 грн, за центральне опалення у розмірі 4091,63 грн, за центральне постачання гарячої води у розмірі 1 092,10 грн - станом на січень 2015 року, який в подальшому скасований ухвалою цього ж суду від 05 березня 2015 року за заявою відповідачів по справі.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За змістом частини першої статті 303 ЦПК України, в редакції на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимогщодо оплати боргу за період з 1997 року по 2012 роки, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано помісячних нарахувань із відповідною інформацією, а відповідно відповідач не в змозі перевірити та проаналізувати ці нарахування із висновком щодо суми боргу.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи апеляційним судом) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною першою статті 60 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи апеляційним судом) передбачено, що кожна сторона кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 60 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи апеляційним судом) доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 212 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи апеляційним судом) передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Посилання позивача на те, що апеляційний суд не мав права брати до уваги аналіз, зроблений ОСОБА_4 від 27 червня 2017 року як висновок спеціаліста та брати його за основу є безпідставним, оскільки висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на дослідженні розрахунків та квитанцій, наданих суду.

Доводи касаційної скарги щодо двоставкового тарифу у м. Львові, розміру стягнутої заборгованості зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував.

Ухвалюючи оскаржене рішення, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про недоведеність частини заявлених позивачем позовних вимог щодо стягнення боргу.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо переривання перебігу позовної давності поданням позивачем заяв про видачу судового наказу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) зазначено, що «перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі».

Крім того, суд апеляційної інстанції відмовив частково у задоволенні позову за необґрунтованістю, а не за спливом позовної давності.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення апеляційного суду в оскарженій частині ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції в оскарженій частині - без змін.

Керуючись статями 400, 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

С. О. Карпенко

Є.В. Краснощоков

М. М. Русинчук