Провадження № 2/521/3071/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Корнієнко Л. В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Вдовиченко Г. М.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Поліщук С. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником вказаної квартири, відповідач є сином позивача, зареєстрований в спірній квартирі, не проживає в ній з 2014 року, проживав з матір`ю та бабусею, реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користування майном, оскільки він вимушений нести додаткові витрати, пов`язані зі сплатою комунальних послуг, які нараховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб, позивач має намір здійснити відчуження квартири, наявність зареєстрованих в ній осіб робить квартиру непривабливою для придбання потенційними покупцями.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 20.07.2020 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 18.08.2020 року.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 27.10.2020 року (протокольною) закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.11.2020 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві.

Представник позивача - адвокат Вдовиченко Г. М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив, в якому вказав, що позовні вимоги є передчасними, оскільки позов було пред`явлено відразу після досягнення відповідачем повноліття, відповідач не має можливості проживати за місцем реєстрації, оскільки позивач чинить йому перешкоди для вселення, за фактом створення таких перешкод бабуся відповідача зверталась до поліції, відповідач змушений проживати з бабусею у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , більша частина якої належить третій особі, доводи позивач про те, що відповідач не проживав у квартирі в період часу коли він не був повнолітнім не можуть братися до уваги, оскільки він був дитиною, позбавлений можливості самостійно вирішувати питання щодо свого місця проживання, спірну квартиру позивач здавав в оренду іншим особами. При цьому, квартира завжди здавалась ОСОБА_1 в оренду третім особам, про що у ОСОБА_2 наявна розписка від минулих орендарів. Оскільки дитина не досягла повноліття, а відтак не набула повної цивільної дієздатності, причини його не проживання у квартирі є поважними.

В судовому засіданні відповідач додатково пояснив, пояснив, що дійсно у батьків з 2014 року почались проблеми у стосунках, вони остаточно розійшлись. Після цього відповідач ще декілька років підтримував стосунки з батьком, у 2016 року перестали спілкуватись,

Представник відповідача адвокат Поліщук С.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у відзиві на позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 20.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за № 2258 ОСОБА_1 належить квартира за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується копією вказаного договору. (а.с.7, 8)

Відповідач є сином позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . (а.с.9), зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується копіями відповідних довідок про склад сім`ї (а.с. 10-11).

ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 06.03.2008 року шлюб між сторонами був розірваний. (а.с.13)

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 26.06.2017 року з позивача на користь ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_2 стягнуті аліменти у розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (а.с.14)

Відповідач з 2014 року у спірній квартирі не мешкає, проживав за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується його поясненнями в судовому засіданні, зазначену адресу як місце свого проживання відповідач зазначив при поданні в липні 2018 року до Малиновського районного суду м.Одеси позову про припинення стягнення аліментів на користь матері та встановлення іншого способу стягнення, що підтверджується копією відповідної позовної заяви (а.с. 18-20), вказана адреса місця проживання зазначена в характеристиці відповідача як курсанта ДВНЗ «Одеське морехідне училище рибної промисловості імені Олексія Соляника». (а.с.26).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 , , пояснив суду, що з дружиною розлучився у 2008 році, однак до 2014 року вони намагались зберегти сім`ю, у матері відповідача до 2014 року були ключі від квартири. До 2014 році спілкувалися постійно, позивач відвозив та забирав сина зі школи, син залишався у нього з ночівлею. У 2014 році колишня дружина забрала речі, сина та пішла з дому. З 2016 року син більше до квартири не приходив. У 2015 році позивач надав матері відповідача грошові кошти для купівлі кімнати у комуні для сина, у цій комуні була кімната у ОСОБА_3 , тобто у колишньої дружини наразі двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_4 . Спілкується с сином дуже рідко, по вайберу, майже не бачяться. Позивач намагався налагодити спілкування з сином, однак він не хоче спілкуватися, мабуть через маму та бабусю. З 2014 року ОСОБА_1 у квартирі за адресою АДРЕСА_1 постійно не проживає, іноді залишається з ночівлею, наразі там проживають його друзі. Ситуацію з поліцією сталась на початку червня 2020 року, коли у квартирі проживали мої друзі, вони подзвонили, та сказали, що у квартиру проникли люди, їм невідомі. Після виклику поліції вони пішли.

В судовому засіданні також був допитаний ОСОБА_4 , який пояснив суду, що відповідач по справі є сином позивача, ОСОБА_5 та матір відповідача у 2008 році розлучились, до 2014 року намагались відновити відносини, однак в них не вийшло. Ще у 2014 році він возив онука до школи, забирав його, робив з ним домашнє завдання, потім відвозив додому до бабусі. У 2015 році ОСОБА_2 взагалі перестав з ним спілкуватись, та відповідати на дзвінки. Наразі у квартирі сина проживали його друзі. З 2015 року не бачив його більше у квартирі сина, не бачив також його речей. Онук проживав разом з бабусею, іноді з мамою. Син надав матері відповідача грошові кошти для купівлі кімнати у комуні для онука. На початку червня 2020 року йому подзвонив син, на сказав, що у квартиру прийшли теща, колишня дружина та син, він пішов до відділку поліції. Відносини з онуком дуже складні, він не хотів спілкуватись з батьком, спілкувались за смс, особистого спілкування не було.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 , який є сусідом позивача, який розповів, що у цьому будинку проживає з 2004-2005 років, з позивачем по справі знайомий з 2006 року, приблизно з 2015 року в спірній квартирі проживають друзі позивача.

Також судом встановлено, що 15.06.2020 року бабуся відповідача ОСОБА_7 зверталась до органів поліції з приводу того, що позивач здав квартиру за адресою АДРЕСА_1 , двом чоловікам, відповідачу нема де проживати, створюються перешкоди у вселенні до вказаної квартири, що підтверджується копією листа ГУНП в Одеській області Хмельницького ВП Малиновського ВП в м.Одесі № 38.1вх 230 а/з від 30.08.2020 року з додатками (а.с.49-53)

Також, судом встановлено, що відповідач 07 вересня 2020 року звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 про вселення до спірної квартири, що підтверджується копією ухвали про відкриття провадження у справі № 521/14724/20 від 09.09.2020 р. (а.с. 71).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Таким чином, по досягненні 14 років відповідач мав можливість самостійно обирати місце проживання, доказів наявності у відповідача намірів проживання за місцем реєстрації в період від досягнення ним вказаного віку та чинення йому позивачем перешкод до вселення суду не надано.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

За змістом ч.2 ст.18 закону «Про охорону дитинства», діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Встановлені судом обставини справи свідчать, що по досягненні чотирнадцятирічного віку відповідач не мав наміру проживати з батьком в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , проживає протягом тривалого часу в квартирі за адресою АДРЕСА_2 у зв`язку із чим суд доходить висновку про втрату ним права користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 з підстав, визначених ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Факт звернення ОСОБА_7 до органів поліції 15.06.2020 року та подальше звернення відповідача до суду з вимогами про вселення до вказаної квартири не спростовує вказаних висновків суду, оскільки зазначені обставини відбулись після спливу встановленого ч. 2 ст. 405 ЦК України річного строку відсутності відповідача у спірній квартирі без поважних причин.

Посилання відповідача на правові позиції Верховного суду, викладені в постановах по справі № 621/795/17 та 206/3425/18, відхиляються судом, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, не є тотожними тим, що розглянуті Верховним судом при винесенні зазначених постанов.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: судовий збір в розмірі 840,80 гривень, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 80, 81, 89, 141, 258, 263-266, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) таким, що втратив право користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 19.11.2020 року.

Головуючий: