Ухвала

17 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 0915/2988/12

провадження № 61-6914ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2015 року про тимчасове обмеження її, як боржника, у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області

від 16 грудня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 10 березня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк, зокрема, для подання касаційної скарги у новій редакції, у якій зазначенопідстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи разом із документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 420,40 грн.

Скаржника повідомлено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог наведеної ухвали Верховного Суду ОСОБА_1 подаладо Верховного Суду копію документа, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 420,40 грн та касаційну скаргу у новій редакції.

В касаційній скарзі у новій редакції ОСОБА_1. як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Однак усупереч вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України скаржник не зазначає постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржених судових рішеннях. ОСОБА_1 узагальнено посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, однак не зазначає щодо якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду. Посилання в касаційній скарзі на порушення норм процесуального права не містить обґрунтування наявності підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

З огляду на зазначене, недоліки вказані в ухвалі Верховного Суду від 24 квітня

2020 року не усунуто.

Відповідне невиконання вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги унеможливлюють вирішення питання про відкриття касаційного провадження

у справі.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня

2015 року про тимчасове обмеження її, як боржника, у праві виїзду за межі України, вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков