УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2020 р. Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Колесник С.А.,

за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу №953/17405/20 за поданням державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Горйдійчук Вероніки Сергіївни про виділення частки майна боржника із спільної сумісної власності, стягувач Держава, боржник ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2020 до Київського районного суду м. Харкова поштою надійшло вказане подання, в якому державний виконавець просить визначити частку майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , якою він володіє на праві спільної сумісної власності разом з іншими особами.

В обґрунтування заявленого подання державний виконавець посилається на те, що на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває виконавче провадження № 31542048 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-а- 4428/11/2070 виданий Харківським окружним адміністративним судом 07.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави заборгованості у розмірі 2 315 006,54 грн. 02.03.2012 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 02.03.2012 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. 06.03.2012 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, яким накладено арешт на все майно боржника. Згідно відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить частина 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 . Крім того, боржником ОСОБА_1 до Київського відділу ДВС також надані копії свідоцтва про право власності на житло та копія технічного паспорта на квартиру, згідно яких ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить частина 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 . Таким чином боржнику на праві спільної сумісної власності, разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , належить 2-х кімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальна площа квартири складає 49,9 кв.м., житлова 28,4 кв. м. На теперішній час необхідно виділити частину квартири, яка підлягає примусовій реалізації для подальшого виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Згідно ЦК України передбачено, що у разі виділу частки майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частка кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи викладене, стягнення має бути звернутим на майно боржника, яке перебуває у спільній сумісній власності, тобто на частину 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) звернулась до суду з даним поданням.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. (а.с.27).

Згідно положень ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

У судове засідання державний виконавець не з`явилась, у прохальній частині подання зазначено про його розгляд без участі представника Київського ВДВС у м.Харків СМУЮ.

Боржник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду подання повідомлений.

Заінтересовані особи у судове засідання також не з`явились, про дату, час і місце розгляду подання повідомлялись.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за їх відсутності.

Суд, вивчивши доводи подання, перевіривши матеріали справи, вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

07.02.2012 Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по адміністративній справі №2-а-4428/11/2070 про стягнення з ФО-П ОСОБА_1 до Державного бюджету України заборгованості у розмірі 2 315 006,54 грн. (а.с.6-7).

Постановою державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ Барсегяна А.О. від 02.03.2012 відкрито виконавче провадження №31542048 з виконання виконавчого листа №2-а-4428/11/2070 (а.с.8).

Також 02.03.2012 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (а.с.9).

06.03.2012 державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ФОП ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 2315006,54 грн. (а.с.10).

На підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.12.2011 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-4428/11/2070 було зупинено 06.03.2012 до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 (а.с.12).

04.08.2016 постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області поновлено виконавче провадження №31542048, оскільки ухвалою Вищого адміністративного суду від 22.04.2014 касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с.13).

17.11.2016 боржником ОСОБА_1 надано до Київського відділу ДВС копії свідоцтва про право власності на житло та копія технічного паспорта на квартиру, згідно яких ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить частина 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Боржник ОСОБА_1 добровільно рішення суду не виконує, відсутнє інше майно, за рахунок якого можливо провести виконання судового рішення, окрім нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яке складається з 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальна площа квартири складає 49,9 кв.м., житлова 28,4 кв. м.

Відповідно до ч. 5 ст 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно статті 1 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до положень частин п`ятої, шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягненняна майноборжника незупиняє зверненнястягнення накошти боржника.Боржник маєправо запропонувативиди майначи предмети,які необхіднореалізувати впершу чергу.Черговість стягненняна коштита іншемайно боржникаостаточно визначаєтьсявиконавцем.

Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця, що передбачено частиною першою статті 443 ЦПК України.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі й обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

У наданий для самостійного виконання строк ОСОБА_1 рішення суду не виконав, інформації щодо рахунків в банківських установах та цінних паперів у нього не виявлено, рухомого майна за ним не зареєстровано і відсутність у боржника майна робить неможливим виконання рішення суду, а тому необхідно визначити належну йому частку у нерухомому майні.

Частиною першоюстатті 368 ЦК Українивизначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Згідно із частиною першоюстатті 356 ЦК Українивласність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно достатті 357 ЦК Україничастки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17 зазначив, що задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно із іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності є необхідним для здійснення виконавчого провадження і визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання не є звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності. Тобто, приватний виконавець має право звернення із подібним поданням до суду.

При вирішенні питання про визначення частки у спільній сумісній власності суд також керується частиною 2 статі 370 ЦК України, якою передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи вищенаведені обставини, які свідчать про наявність у ОСОБА_1 невиконаного зобов`язання та відсутність іншого майна, за рахунок якого можливо провести виконання судового рішення, окрім нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд вважає, що слід задовольнити подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Горйдійчук В.С. та визначити, що частка боржника ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , становить 1/3 частину цього майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу приписів ст.76 ЦПК України у системному зв`язку зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що на державного виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 124, 129 Конституції України, ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 76, 81, 259, 263-265, 268, 353, 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Горйдійчук Вероніки Сергіївни про виділення частки майна боржника із спільної сумісної власності, стягувач Держава, боржник ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Визначити, що частка боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у квартирі АДРЕСА_1 , становить 1/3 частину цього майна.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2020.

Повний текст ухвали складено 18.11.2020.

Суддя Колесник С.А.