Справа № 274/7860/19
Провадження № 2/0274/851/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"16" листопада 2020 р. м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Хуторної І.Ю.,

з участю секретаря Поступайло Х.О.,

учасники справи присутні у судовому засіданні:

позивачка ОСОБА_1 ,

законний представник позивачки ОСОБА_2 ,

представника позивачки - адвокат Дудник В.В.,

відповідачка ОСОБА_3 ,

представник відповідачки - адвокат Зайцева М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , законний представник якої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий час, -

в с т а н о в и в :

12.12.2019 неповнолітня ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_3 на своє утримання аліменти за минулий час у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, за період із 21.11.2008 до 07.07.2017 та у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період з 08.07.2017 до 21.11.2018 на її особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що відповідачка є її матір`ю. Відомості про батька під час реєстрації народження записано відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України зі слів матері.

З дитинства вона виховувалась бабою, ОСОБА_4 . В подальшому через похилий вік ОСОБА_4 , вона утримувалася та виховувалася тіткою ОСОБА_2 , яка її утримує та виховує разом з дядьком ОСОБА_5 . Відповідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду, яке змінене постановою Житомирського апеляційного суду від 19.11.2019 із ОСОБА_3 на її користь стягуються аліменти в розмірі 1059 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.11.2018, до її повнолітня.

Внаслідок її малолітнього та неповнолітнього віку до досягнення нею 14 років вона не мала юридичних підстав та фізичної можливості вжити заходів щодо одержання аліментів з відповідачки. Тітка та баба зверталися до матері з проханням змінити своє ставлення до неї та надавати матеріальну допомогу, проте всі їх прохання залишилися поза увагою.

Вважає, що матір повинна виплатити на її користь аліменти за минулий час у тому розмірі, який був мінімальним, виходячи із визначеного законом прожиткового мінімуму, починаючи із 21.11.2008 до 21.22.2018.

У відзиві на позовну заяву ( а.с. 31) відповідачка ОСОБА_3 вказала, що вона ніколи не ухилялася від надання матеріальної допомоги своїй дитині. Зароблені кошти за час проживання її дочки у матері та сестри, вона намагалась передати дитині у вигляді різних подарунків. Проте родичі суворо забороняли дитині приймати від неї будь-що.

Все це вона пояснює тим, що з матір`ю та сестрою у них все життя існують складні стосунки, зокрема щодо виховання дитини. У зв`язку з уим, вони постійно чинять перешкоди щодо реалізації відповідачкою своїх батьківських прав та обов`язків щодо виховання її дочки ОСОБА_1 та не сприяють налагодженню їх стосунків з дочкою. Матір та сестра постійно змушують дочку переживати стрес та негатив, ініціюючи судові процеси. Все це робиться задля того, щоб відібрати у неї дитину. Своєю поведінкою вони будь-якою ціною намагаються позбавити її батьківськи прав.

Ухвалою від 20 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, залучено до участі у справі законного представника неповнолітньої ОСОБА_1 ОСОБА_2 (а.с. 16).

Позивачка та її законний представник підтримали позов.

Представник позивачки адвокат Дудник В.В. підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позові, просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що до 2011 року вона жила, не відриваючись від дочки, а потім з дитиною проживала близько року по вул. Низгурецькій. Це було в той час коли дитина завершувала садок та йшла до першого класу. Вона повністю утримувала дитину в цей період. Потім орган опіки та піклування визначив місце проживання її дочки із бабусею. В подальшому вона намагалася забрати дитину у баби та тітки дитини, проте ті їй чинили перешкоди. Вона також зверталася до органу опіки та піклування та до суду. Вона ходила до дитини в школу, давала дочці кошти. Дитина казала, що їй принести. На день народження дочки купувала дітям солодощі. Вона бачилася із дочкою лише по 5 -10 хвилин на перерві. Також вона передавала якийсь час грошові кошти через продавця у магазині ОСОБА_2 , проте в подальшому продавець відмовилася приймати ті кошти. Вона також зверталась до суду із позовом про відібрання дочки та позовні вимоги якої були задоволені. Проте вона так і не змогла забрати дитину. Її звернення по різних інстанціях не дало позитивного результату. В подальшому, через таку ситуацію, у дочки почалися стреси. Їм порадили залишити все як є, на благо дитини, щоб її не травмувати. Вона вирішила відпустити ситуацію, щоб не шкодити дочці. Їй лише один раз дали список, що купити дитині. Коштів на утримання дитини у неї ніколи не вимагали. Сестра з матір`ю всіляко перешкоджали бачитися із дочкою.

Представник відповідачки адвокат Зайцева М.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

Відомості про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 записано відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 сімейного кодексу України №1 сформованого 20.11.2018 (а.с. 11).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.09.2019 з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 059, 00 грн щомісячно, починаючи від 21.11.2018 р. і до повноліття дитини, на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. У задоволенні позовних вимогщодо позбавлення батьківських прав відмовлено за безпідставністю (а.с. 5-10).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 19.11.2019, рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.09.2019 змінено. З ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 059,00 грн щомісячно, починаючи від 21.11.2018 р. і до повноліття дитини, на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 9-10).

У судовому засіданні ОСОБА_1 , допитана у якості свідка, пояснила, що за період з 2008 року по 2018 рік їй особисто ніяких коштів чи іншої матеріальної допомоги матір не надавала. Лише близько чотирьох разів пропонувала їй по десять гривень на цукерки. Проте вона відмовилась прийняти в неї ці кошти. Вона була забезпечена всім необхідним. Її забезпечували баба з дідом, у яких вона жила та тітка із дядьком. Мати допомоги на її утримання за вищевказаний період не надавала. Нічого їй не передавала через бабу, діда, тітку або дядька. Чи звертались баба та тітка до матері за допомогою, щодо її утримання їй не відомо. Сама особисто ОСОБА_1 до матері за матеріальною допомогою не зверталась. Коли виникала потреба в одязі чи інших речах, вони купували це всі разом рідними. Матері при цьому не було. У неї було все необхідне.

У період проживання ОСОБА_1 у баби з дідом, тітка зі своїм чоловіком приїздили до них кожного дня. Дід водив її у садок та школу, забирали її іноді баба, іноді тітка чи дядько ОСОБА_5 . Коли хворів син бабушки, в цей період вона ходила у перший клас та протягом навчального року (2009 -2010) проживала у матері. А в другому класі мати відвезла її назад до баби з дідом. Коли ще був живий дідусь, її бабуся частіше запрошувала матір до себе. Вона приходила, проте не жила з ними. Після смерті діда, матір прожила з ними один місяць, а потім пішла.

У судовому засіданні законний представник позивачки ОСОБА_2 , допитана у якості свідка пояснила, що вона рідна сестра відповідачки. У їх сім`ї працювали лише вона та її чоловік. У 2006 році вони купили для батьків дім. У будинок також поселилася відповідачка із дочкою. Потім вона пішла від них, проте ОСОБА_6 не забрала із собою. Дитина була на їх утриманні. Вона ( ОСОБА_2 ) не настоювала, щоб сестра давала кошти, проте запитувала коли та почне утримувати свою дитину. У 2010 році ОСОБА_3 повернула дочку із запискою. Вони влаштували ОСОБА_6 до школи без документів, оскільки не могли знайти матір в місці. До цього були залучені відповідні служби. За рішенням суду з відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_1 , проте вона їх не сплачує. ОСОБА_2 пропонує сестрі відмовитись від дочки, на що та питає, що буде з цього мати. Був випадок, коли ОСОБА_6 прийшла зі школи та сказала, що мати дала їй 20 гривень. Тоді вона ( ОСОБА_2 ) попросила ОСОБА_6 не брати ніколи гроші від чужих людей та сказала, що хай приносить гроші в дім. Вони ті гроші повернули відповідачці. Ні її матір, ні вона ніколи не ставили питання до ОСОБА_3 щодо утримання дочки, оскільки їм гроші відповідачки не потрібні. Проте коли ОСОБА_6 досягла такого віку, що змогла звернутися до суду сама, вона і пред`явила цей позов. Відповідачка ніколи ніяких грошей їм не приносила, не купувала ні продуктів, ні одягу, ні ліків для дитини. Казала, що ми зобов`язані утримувати її дочку та завжди казала, що у неї немає грошей.

Свідок ОСОБА_5 , чоловік тітки ОСОБА_1 , у судовому засіданні показав, що з 2008 року по 2018 рік неповнолітня позивачка ОСОБА_1 проживала у баби з дідом. Протягом усього часу утримували дитину вони з дружиною та теща з тестем. У 2013 році тесть помер. Дочка відповідачки продовжувала проживати у баби. ОСОБА_3 коштів на утримання своєї дочки з 2008 року по 2018 рік в його присутності не надавала. В них у сім`ї ніхто не приховує кошти, тому як би давала він би знав про це. Раніше, до смерті тестя, коли вони бачились з відповідачкою частіше, приблизно один раз в місяць, чи раз в два місяці, вони звертались до неї проханням, щодо того щоб вона надавала допомогу на утримання дочки. Про гроші мови не було. Його дружина, теща, тесть просили відповідачку купити дитині одяг, взуття все необхідне для школи. На що вона ніяк не реагувала. В подальшому вони бачились рідше оскільки та уникала зустрічей, тому і до неї звертались з такими пропозиціями все рідше.

Відповідно до статті 181 СК України ( в редакції, що діяла до 13.06.2017) способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За чинною редакцією статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За положеннями статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести доказами існування двох умов: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість отримання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині.

За загальним правилом, визначеним Сімейним кодексом України та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, що може виражатися у тому, що зобов`язана особа приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії..

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що стороною позивача не доведено факту, що вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідачки, проте аліменти не могли бути одержані у зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати

Те, що дитина не могла самостійно вживати заходів для стягнення аліментів за минулий час, оскільки не досягла відповідного віку, а отже не мала процесуальної дієздатності, є очевидним, проте, судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_1 проживала із своєю бабою ОСОБА_4 та в її утриманні і вихованні приймала участь тітка ОСОБА_2 , до ситуації, що склалася у їх сім`ї був залучений орган опіки та піклування.

Тітка та баба, або ж орган опіки та піклування мали можливість та були зобов`язані ініціювати питання стягнення аліментів на дитину. Проте доказів, що вживали заходів для стягнення аліментів та доказів, що відповідачка ухилялася він сплати аліментів, суду не надано.

Натомість, з показань відповідачки, свідків, із рішення Бердичівського міськрайонного суду від 26.09.2020 та із постанови Житомирського апеляційного суду від 19.11.2019 встановлено, що, починаючи із 2011 року відповідачка намагалася налагодити стосунки із дитиною, проте це не дало позитивного результату, рішення про відібрання дитини залишилося не виконаним.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що випадок передання матір`ю грошових коштів дитині викликав значний супротив зі сторони тітки ОСОБА_7 , яка примусила дитину повернути грошові кошти матері.

Позивачка та її законний представник ОСОБА_8 , будучи допитаними у якості свідків, пояснили, що не вимагали грошових коштів у ОСОБА_3 .

Тому, зважаючи на викладене, враховуючи, що позивачка, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 не надали належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідачки та що вони не могли одержати аліменти у зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий час - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення повного тексту безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий.

Повний текст рішення виготовлено 20.11.2020.

Головуючий І.Ю.Хуторна