ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1639/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/513/20 Категорія: 311000000 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Черкаський національний університет ім. Б.Хмельницького,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького - Михальченко А.В. на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2020 року у складі судді Марцішевської О.М.,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького про зміну формулювання причин звільнення з роботи.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що наказом № 44-к вона була прийнята на роботу бібліотекарем 1 категорії наукової бібліотеки Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького з 6 лютого 2006 року.

Наказом № 838-к від 11 вересня 2007 року вона була переведена на посаду завідувача сектором наукової бібліотеки (абонемент фізико-математичних наук) з 10 вересня 2007 року.

Наказом № 548-к від 19 грудня 2019 року її звільнено з роботи за ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Вважає, що формулювання підстави її звільнення з роботи не відповідають її заяві про звільнення.

6 грудня 2019 року нею була подана відповідачу заява про звільнення з роботи у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, тобто вона бажала, щоб її звільнили за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, однак відповідач звільнив її за ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Вказує на те, що згідно витягу з акту ревізії фінансово-господарської діяльності відповідача від 14 грудня 2012 року щодо використання коштів державного бюджету, виділених на підготовку кадрів та реалізацію окремих бюджетних програм за період з 1 жовтня 2010 року по 30 вересня 2012 року відповідачем було допущено заниження тарифних розрядів та відповідно посадових окладів працівників бібліотеки, внаслідок чого нею були недоотримані кошти з урахуванням надбавок за вислугу років, напруженості у роботі та за особливі умови праці, допущено нарахування та виплата матеріальної допомоги на оздоровлення та відпускних у заниженому розмірі.

Згідно розрахунку сум недоотриманих коштів в 2001 році ОСОБА_1 було недоплачено 475,20 грн., в 2011 році - 2125,29 грн., 2012 році - 2041,70 грн. Відповідно до довідки відповідача в 2016 - 2019 роках вона перебувала у щорічних відпустках з 1 по 30 серпня. Відпускні кошти їй виплачувались в серпні місяці, чим порушувались вимоги ч. 4 ст. 115 КЗпП України.

Крім цього відповідач не виконував законодавство про працю, оскільки порушував Правила охорони праці для працівників бібліотек, затверджених наказом МНС України від 12.12.2012 року № 1398 в частині недодержання нормативів висоти стелажів, шаф з книжками, ширини проходів між стелажами.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд постановити рішення, яким змінити формулювання причини звільнення її з роботи, а саме з ч. 1 ст. 38 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України та стягнути судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2020 року позов задоволено.

Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади провідного бібліотекаря наукової бібліотеки Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького з ч. 1 ст.38 КЗпП України на ч. 3 статті 38 КЗпП України.

Стягнуто з Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що роботодавець не вправі самостійно змінювати визначену працівником підставу звільнення з роботи. Звільнення позивачки на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України є неправомірним, оскільки вона не просила звільнити її за власним бажанням за частиною 1 статті 38 КЗпП України.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, представник Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького - Михальченко А.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та їх недоведеність, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального права, просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_1 заява про звільнення її з роботи за власним бажанням саме на підставі ч.3. ст. 38 КЗпП України не подавалася. Відповідач самостійно не змінював формулювання причини звільнення з роботи ОСОБА_1 . Також, вказує, що з моменту порушення трудових прав - 2012 рік , як вважає позивач, і до моменту подання нібито заяви про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України пройшло більше 3 місяців, як вимагає закон, тобто до даних правовідносин має застосуватися строк позовної давності.

18 вересня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу із наказу № 44-к від 10 лютого 2006 року ОСОБА_1 призначено на посаду бібліотекаря 1категорії наукової бібліотеки Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького з 6 лютого 2006 року на час відпуски ОСОБА_2 (а.с.4).

Відповідно до витягу із наказу № 838-к від 11 вересня 2007 року ОСОБА_1 з особового складу переведено на посаду завідувача сектором наукової бібліотеки (абонемент фізико-математичних наук) з 10 вересня 2007 року (а.с.5).

6 грудня 2020 року ОСОБА_1 подала до Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького заяву наступного змісту: «Прошу звільнити мене з роботи, в зв`язку з тим, що неодноразово порушувалися мої права, в тому числі і на безпечне виконання своїх посадових обов`язків. Небажанням керівництва, розбиратися у проблемах по суті. Залишаю за собою право звернення до суду» (копія даної заяви подана відповідачем по справі). У заяві ОСОБА_1 не зазначено норму статті та відповідну її частину на підставі якої вона просить її звільнити.

В матеріалах справи міститься також ще одна заява ОСОБА_1 про звільнення (подана позивачем по справі) з якої вбачається, що її зміст різниться від вищевказаної, а саме добавлено слово « … на працю …».

Наказ складається у двох примірниках і підписується керівником установи. Один примірник наказу передається до відділу кадрів для оформлення трудової книжки працівника, другий - до бухгалтерії для проведення остаточного розрахунку зі звільнюваним. Працівник повинен бути ознайомлений із таким наказом під підпис.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи необхідно брати до уваги копію заяви, що була надана відповідачем ( тобто без слова « … на працю….»), оскільки саме на підставі цієї заяви, яка була у роботодавця, видавався наказ про звільнення.

Наказом Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького № 548-к від 18 грудня 2019 року ОСОБА_1 була звільнена з ініціативи працівника відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України. Вказано, виплатити бухгалтерії компенсацію за 47 днів невикористаної відпустки ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1,3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

ОСОБА_1 , звертаючись в суд з позовом вказувала, що формулювання підстави її звільнення з роботи не відповідає змісту її заяві про звільнення, оскільки вона бажала, щоб її було звільнено на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, а не на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, як вказав роботодавець у своєму наказі.

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року № 6-34цс13, Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 754/1936/16-ц.

Тобто, враховуючи вищевказані норми, колегія суддів вважає, що Черкаський національний університет ім. Б.Хмельницького не вправі розірвати договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Як вбачаться з наказу про звільнення, ОСОБА_1 була звільнена на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України і у її заяві про звільнення відсутні посилання на дану норму.

З листа Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького від 17 грудня 2019 року, адресованого ОСОБА_1 , останній було запропоновано визначити дату звільнення та конкретизувати підстави звільнення, згідно поданої заяви від 6 грудня 2019 року (а.с.47). На даному листі ОСОБА_1 зазначила про отримання примірника даного листа та вказала як відповідь: «Згідно реєстрації поданої мною заяви від 6 грудня 2019 року».

Відповідно до службової записки від 18 грудня 2019 року, ОСОБА_1 відмовилася конкретизувати свої мотиви, підстави та дату звільнення. Зазначила, що зміст її заяви залишається незмінним. При намаганні роз`яснити порядок подання заяви на звільнення, строки звільнення та можливі підстави, передбачені КЗпП України, ОСОБА_1 категорично відмовилася сприймати і вислуховувати будь - які роз`яснення, заявляючи свій намір не уточнювати зміст своєї заяви, а бажанням отримати наказ про звільнення і трудову книжку 20 грудня 2019 року. У зв`язку з цим було запропоновано звільнити ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України (а.с.48).

Також, 19 грудня 2019 року складено акт про ознайомлення з наказом про звільнення з роботи ОСОБА_1 , зі змісту якого вбачається, що остання категорично відмовилася уточнювати свою заяву про звільнення від 6 грудня 2019 року (а.с.50).

Тобто, враховуючи вищевказані обставини, ОСОБА_1 було запропоновано уточнити підстави свого звільнення, однак позивачка не скористалася своїм правом. Норму статті звільнення із зазначенням її частини не вказала.

Звертаючись в суд з позовом, як на підставу звільнення її за ч.3 ст. 38 КЗпП України, позивачка вказувала, що Черкаським національним університетом ім. Б.Хмельницького були допущені порушення законодавства про працю, що підтверджується актом ревізії фінансово-господарської діяльності від 14 грудня 2012 року відповідно до якого було допущено заниження тарифних розрядів та відповідно посадових окладів працівників бібліотеки до яких входить і позивачка, внаслідок чого нею були недоотримані кошти з урахуванням надбавок за вислугу років, напруженості у роботі та за особливі умови праці, допущено нарахування та виплата матеріальної допомоги на оздоровлення та відпускних у заниженому розмірі.

Однак, як вбачається з доповідної записки від 3 лютого 2020 року про виплату відпускних та недоотриманих коштів відповідно до акту ревізії (а.с.35), дійсно у листопаді 2012 року, при проведенні ревізії Державною фінансовою інспекцією України в Черкаській області були виявлені порушення, а саме заниження тарифних розрядів та відповідно посадових окладів деяких працівників бібліотеки. Внаслідок чого протягом періоду з жовтня 2010 року по вересень 2012 року ОСОБА_1 недоотримала кошти в сумі 4642, 19 грн. Однак, дані кошти їй були нараховані та виплачені у листопаді 2012 року, що підтверджується розрахунковим листом (а.с.36). Також, виплата відпускних коштів ОСОБА_1 була здійснена в повному обсязі за 2016 -2018 роки - протягом серпня місяця відповідних років, а у 2019 році - 30 липня 2019 року, що підтверджується довідкою від 10 січня 2020 року № 45/01-11 (а.с.37).

Тобто, недоліки, які були виявлені при перевірці у 2012 році, згідно вищевказаного акту, Черкаським національним університетом ім. Б.Хмельницького були усунуті, кошти виплачені у листопаді 2012 року, що підтверджується відповідними доказами.

Колегія суддів звертає увагу, що дані обставини мали місце у 2012 році, а ОСОБА_1 звернулася із заявою про звільнення 6 грудня 2019 року, тобто через 7 років, а тому на момент подання заяви про звільнення дані порушення з боку відповідача були відсутні.

Також позивачка вказує, що відповідач не виконував законодавство про працю, оскільки порушував Правилами охорони праці для працівників бібліотек, затверджених наказом МНС України від 12 грудня 2012 року № 1398 в частині недодержання нормативів висоти стелажів, шаф з книжками, ширини проходів між стелажами.

З цього приводу встановлені наступні обставини.

Згідно наказу № 13 від 31 січня 2020 року Черкаським національним університетом ім. Б. Хмельницького призначено комісію з перевірки фактів, зазначених в позовній заяві ОСОБА_1 (а.с.32).

Відповідно до доповідної записки директора наукової бібліотеки Голиша Г.М. від 6 лютого 2020 року, у 2009 році було проведено ремонт приміщення абонементу фізико-математичних наук (робоче місце позивачки). Позивачці надавались систематичні інструктажі з техніки безпеки дирекцією бібліотеки. Однак, позивачка не завжди виконувала вимоги з питань праці, а саме розташовувала книги на верхніх полицях в 2-3 ряди чим їх перевантажувала та створювала травматичні ризики, на зауваження з цього приводу не реагувала. Перед звільненням позивачка вказувала про проблему перевантаження фондів, на що було направлено двох працівників для допомоги у вирішенні даного питання, однак позивачка їм нагрубила, про що були написані відповідні доповідні. Дирекцією бібліотеки було виявлено неодноразові порушення санітарно-гігієнічних норм на абонементі. (а.с.33)

Відповідно до доповідної записки провідного фахівця з питань ЦЗ Медведь Н.О. від 5 лютого 2020 року, інструктажі з питань пожежної безпеки університету проводяться регулярно керівниками структурних підрозділів. (а.с.38)

Відповідно до доповідної записки начальника відділу охорони праці ОСОБА_3 , в університеті регулярно (один раз на 5 років) проводиться атестація робочих місць (а.с.39).

Внутрішнім організаційно-правовим документом є Посадова інструкція провідного бібліотекаря абонементу фізико-математичних наук відділу обслуговування наукової бібліотеки імені Михайла Максимовича від 2019 року. (а.с.40-42)

Актом обстеження приміщення бібліотеки гуртожитку № 3 від 10 лютого 2020 року встановлено, що вимоги п. 10.6 та п.10.9 Правил охорони праці для працівників бібліотек, затверджених наказом МНС України від 12 грудня 2012 року № 1398 - не порушуються (а.с.43).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи позивачки стосовно того, що її необхідно було звільнити саме за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства, не знайшли свого підтвердження, оскільки її доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Не надано також і доказів того, що роботодавцем порушувалися права позивачки, в тому числі і на безпечне виконання своїх посадових обов`язків. В матеріалах справи відсутні відомості того, що ОСОБА_1 за весь час роботи в університеті зверталася до адміністрації у зв`язку з порушенням її прав зі сторони відповідача і яким чином.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та змінюючи формулювання причини звільнення позивачки, прийшов до помилкового висновку.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні даного трудового спору, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про зміну формулювання причини звільнення і вимог про визнання наказу про її звільнення незаконним, про поновлення її на роботі не ставила.

З урахуванням обраного позивачкою способу захисту, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про зміну формулювання причин звільнення, за вказаних обставин, слід відмовити.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - до скасування, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького необхідно стягнути судові витрати, які були понесені скаржником при поданні апеляційної скарги, в розмірі 1260,00 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2020 року у даній справі скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького про зміну формулювання причин звільнення з роботи, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького судові витрати в розмірі 1260,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2020 року.

Судді: Н. І. Гончар

Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова