Справа № 216/7421/19
провадження №2/216/1514/20
12 листопада 2020 року
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Бутенко М. В.
за участю секретаря судового засідання Клименко О.В.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 , про захист порушеного права, шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором , -
Позивач Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (Відповідач), про захист порушеного права, шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором.
Просять суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором №014/3651/145852/82 від 19.03.2008 року у розмірі 27 334 доларів США 35 центів, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі - 27 334 доларів США 35 центів та судовий збір у розмірі 10 237 грн. 60 коп.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, судові повістки направлені йому за адресою зазначеною в позовній заяві не отримує, інформації щодо іншої адреси для листування в порушення вимог ст. 131 ЦПК України суду не надано. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав суду жодної заяви або клопотання. На думку суду, така поведінка відповідача свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у зв`язку з чим суд визнає неповажною неявку ОСОБА_1 , та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди представника позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання виконання зобов`язань за кредитним договором.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
19 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту, та громадянином України ОСОБА_1 , було укладено Кредитний договір №014/3651/145852/82, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 30 000 (тридцять тисяч) доларів США00 центів строком до 19.03.2018 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14,0 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором (підтверджується копією кредитного договору..
Перед укладенням та підписанням Кредитного договору, Позичальник звернувся до Банку із Заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі 1. «Відомості про кредит» власноручно зазначив, що має намір отримати споживчий кредит та обрав валюту долари США, суму кредитування, строк та зазначив мету, тобто цільове використання кредиту.
Своїм підписом під відповідним документом Позичальник засвідчив, що «ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами, зокрема: мета для якої кредит буде витрачений, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовну сукупну вартість кредиту, з валютними ризиками, при отриманні кредиту в іноземній валюті тощо. З умовами надання та повернення кредиту, а також з діючим законодавством України, що регламентує відношення банку та клієнта був ознайомлений (підтверджується копією Заяви-анкети).
Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, Кредитор надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язався отримати Кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Кредитору суму Кредиту, сплатити проценти за користуванням Кредитом та комісії згідно умов Договору та Тарифів Кредитора, а також виконати інші обов`язки, визначені цим Договором.
Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 6.1. Кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, з можливою видачею готівки через касу Кредитора (підтверджується копією Виписки по рахунку).
У висновку ВГСУ, наведеному в Постанові ВГСУ від 06.04.2017 року у справі № 905/2009/15, у якому визначено, що банківські виписки є належними доказами на підтвердження видачі кредиту.
Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.
Згідно з п.3.3 Кредитного Договору, сторони встановили, що нарахування процентів за Кредитним Договором здійснюється щомісячно на суму Кредиту за весь строк користування Кредитом, включаючи день надання та день повного погашення Кредиту, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод факт/факт).
Відповідно до умов п. 7.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення Кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту та інших платежів.
Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми Кредиту та процентів за його користування. Щомісячний ануїтетний платіж розраховується за формулою передбаченою Кредитним договором.
Крім того, відповідно до п. 7.2 Позичальник зобов`язався здійснювати погашення Кредиту та процентів ануїтет ними платежами у валюті кредиту кожного місяця починаючи з місяця, наступного за місяцем надання Кредиту в дату, визначену п. 1.3.3 цього Договору, а саме до 19 числа кожного календарного місяця протягом строку Кредиту. Якщо дата сплати, зазначена в п.1.3.3 Договору, не є банківським днем, платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня, що передує даті визначеній в п.1.3.3 Договору.
Позичальник з метою сплати ануїтетних платежів зобов`язаний вносити грошові кошти на свій Поточний рахунок, зазначений в п. 1.1.9 цього Договору (п. 7.3 Кредитного договору).
Крім того, відповідно до п. 15.1 Позичальник засвідчив та гарантував, що має необхідний обсяг дієздатності та правоздатності для укладення та виконання цього Договору; укладення та виконання цього Договору не суперечить жодним положенням Договорів, укладених Позичальником з іншими особами, або положеннями інших правочинів, дія яких поширюється на Позичальника.
Також, Позичальник засвідчує та гарантує, що на момент укладання цього Договору він володіє достатнім рівнем платоспроможності і кредитоспроможності, необхідних для вчасного виконання ним своїх зобов`язань за цим Договором та на момент укладання цього Договору не існує і йому невідомі обставини, які можуть негативним чином вплинути на стан його платоспроможності і кредитоспроможності (п. 15.2 Кредитного договору).
Відповідно до п.15.3 Кредитного договору, Позичальник засвідчив та гарантував, що на момент укладання цього Договору у нього не існує будь-яких інших поточних або майбутніх зобов`язань (крім податкових зобов`язань та оплати витрат на утримання), які можуть мати пріоритет над виконанням зобов`язань над цим Договором.
Крім того, відповідно до п. 15.4. Кредитного договору Позичальник засвідчив та гарантував, що умови для цього Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими.
До того ж, згідно з п. 15.5. Кредитного договору Позичальник гарантував, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе він.
Сторони дійшли згоди, що всі ризики пов`язані з істотною зміною обставин, з яких Позичальник виходив при укладанні цього Договору, інших Договорів забезпечення він приймає на себе і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання цього Договору, Договір забезпечення,а також невиконання Позичальником зобов`язань за вищезазначеними договорами (п. 15.6 Кредитного договору).
Відповідно до п. 15.7 Кредитного договору, Позичальник підтвердив, що перед укладанням цього договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року).
Відповідно до п. 17.1. Кредитний договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання ними прийнятих відповідно до цього Договору зобов`язань.
12 листопада 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 вирішили укласти Додаткову угоду щодо викладення п. 5.1.1 Кредитного договору в іншій редакції (підтверджується копією Додаткової угоди від 12.11.2008 року). Отже, з укладенням Кредитного договору та Додаткової угоди до нього, у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості.
Проте, всупереч вимогам п. 7.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.
Так, в силу зазначених вище правових норм, та у зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами на адресу Позичальника було направлено повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором за вих№114/5-164885 від 25.09.2019 року надавши можливість останньому добровільно врегулювати заборгованість.
Однак, у визначені Кредитором строки вимога не була виконана, заборгованість не погашена (підтверджується копією вимоги з доказами направлення).
Відповідно до рішення Кредитора сума пені не стягується позивачем в рамках даного спору.
Враховуючи те, що Позичальник не виконує умови Кредитного договору та вимоги Банку щодо врегулювання заборгованості, тим самим нівелюючи приписи чинного законодавства України, Банк змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Згідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (п. 1 ст. 1054 ЦК України).
Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( п. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст. 1049 ЦК України).
Згідно з ч.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежного виконання).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість ним виконання свого грошового зобов`язання.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені ст.193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем неналежно виконуються умови договору, то позов є обґрунтованим та його необхідно задовольнити в повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 141, 197, 258-259, 263,265, 268, 280-283, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 509,526,530,536,599,610,611,625,631,1049,1054 ЦК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд -
Позовну заяву Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 , про захист порушеного права, шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором - задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя: М. В. Бутенко