Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 344/7491/14-ц

провадження № 61-19491св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю, Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2017 року у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Матківського Р. Й., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог банк зазначав, що 30 березня 2011 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 011/11СL, за умовами якого ОСОБА_2 отримав 200 000,00 грн з терміном повернення до 29 березня 2014 року згідно з графіком погашення.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 30 березня

2011 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є двокімнатна квартира

АДРЕСА_1 , загальною площею 69,8 кв. м, оціночною вартістю 333 800,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, у зв`язку з чим 22 грудня

2011 року позивачем було подано до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори претензію до спадкодавця та отримано лист, згідно з яким спадкоємцем боржника є ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину.

28 грудня 2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про погашення заборгованості у розмірі 199 478,50 грн за Кредитним договором № 011/11СL від 30 березня 2011 року в строк

до 27 грудня 2013 року в межах вартості успадкованого майна.

Разом із тим, зазначена заборгованість відповідачем не погашена.

Посилаючись на те, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора за рахунок майна спадкодавця, які прийняли спадщину після смерті боржника, позивач, із урахуванням уточнення позовних вимог, остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість боржника у розмірі 199 478, 50 грн за кредитним договором № 011/11СL від 30 березня 2011 року та понесені судові витрати. (а. с. 81, т.1)

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» 9 369, 23 грн (у межах спадкового майна) заборгованості за кредитним договором

№ 011/11СL від 30 березня 2011 року, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 прийняла у спадщину після смерті свого чоловіка два грошові вклади на загальну суму 9 369, 23 грн, які і підлягають стягненню на користь банку у порядку погашення кредитної заборгованості із застосуванням правового механізму, передбаченого статтею 1282 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що рухоме та нерухоме майно (автомобіль та дві квартири) на праві приватної власності належить саме ОСОБА_1 , а позичальник протягом подружнього життя із відповідачем не проявляв наміру реалізувати своє право на частку, тобто визнав право власності на майно за дружиною.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 січня

2017 року рішення Івано-Франківського міського суду від 04 листопада

2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Креді Агріколь Банк» у стягненні з ОСОБА_1 190 190,27 грн заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк»

190 190,27 грн заборгованості за кредитним договором, укладеним між

ПАТ «Креді Агріколь Банк» і ОСОБА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 190 190,27 грн заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_1 є спадкоємицею не лише депозитних вкладів, а й 1/2 частин двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , оціночною вартістю 333 800 ,00 грн, трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , оціночною вартістю 330 775,00 грн, автомобіля Опель Зафіра 2007 року випуску ДНЗ НОМЕР_1 , вартістю 126 242,00 грн, яке було придбано подружжям під час шлюбу.

Оскільки майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить йому на праві спільної сумісної власності, а тому 1/2 частка вказаного майна, що належала ОСОБА_2 , перейшла дружині у порядку статті 1268 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Находження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено, поновлено строк

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 січня

2017 року.

У січні 2020 року справу № 344/7491/14-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково скасував законне та вмотивоване рішення суду першої інстанції, ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, зокрема, положень статті 1282 ЦК України, якою передбачено обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора лише в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Суд апеляційної інстанції помилково не звернув увагу на те, що згідно зі свідоцтвами про право на спадщину за законом відповідач успадкувала після померлого чоловіка грошові вклади у розмірі 9 369,23 грн. Будь-якого іншого майна, яке входить до спадкової маси, після смерті боржника немає.

Посилання суду на придбання майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі є помилковим, оскільки судом не досліджено обставин придбання вказаного майна, яке належить на праві приватної власності відповідачу, та джерела коштів, за які воно придбане.

Крім того, судом не застосовано положення статті 1281 ЦК України, якими передбачено, що недотримання кредитором строків пред`явлення вимог, які є присічними, позбавляє його права вимоги до спадкоємців, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України

від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2019 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписаний представником ОСОБА_3 , у якому просить суд в задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано безпідставністю доводів касаційної скарги, оскільки відсутність у спадкоємця права на спадщину не є підставою для відмови в задоволенні позову кредитора, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки не подала заяву про відмову від спадщини. Суд апеляційної інстанції правильно посилався на положення статті 60 СК України, оскільки спірне майно придбано подружжям у період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 19 січня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно

від 23 лютого 2008 року, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 69,8 кв. м. (а. с. 77, т. 1)

Реєстрація права власності на вказану квартиру проведена 27 лютого

2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17901037. (а. с. 78, т. 1)

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно

від 23 лютого 2008 року, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 86,1 кв. м. (а. с. 79, т. 1)

Реєстрація права власності на вказану квартиру проведена 27 лютого

2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17901086. (а. с. 80, т. 1)

30 березня 2011 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ФОП ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 011/11СL, за яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 200 000,00 грн. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить

20, 5 % на рік. Кінцевий термін повернення кредиту - 29 березня 2014 року (а.с. 4-20, т. 1).

У забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору

30 березня 2011 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 69,8 кв. м, оціночною вартістю

333 800,00 грн. Відповідно до статті 4 договору предмет іпотеки належить на праві приватної власності іпотекодавцю, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 лютого 2008 року (а.с. 21-34, 237-248 т. 1).

Встановлено також, що відповідно до довіреності від 12 серпня 2011 року ОСОБА_2 на усному безоплатному договорі доручення уповноважив ОСОБА_4 , ОСОБА_5 керувати з правом використання за межами України, а також розпоряджатися (продавати, здавати в оренду) належним ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 транспортним засобом Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Довіреність дійсна до 12 серпня 2021 року. (а. с. 90, т.1)

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 38, т. 1).

22 грудня 2011 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» подало до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори претензію до кредиторів спадкодавця АДРЕСА_3 . (а. с. 39, т. 1)

Відповідно до листа від 02 жовтня 2012 року № 2790/02-14/1 за реєстром

№ 1-1179 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я дружини померлого - ОСОБА_1 на грошовий вклад (а.с. 40, т. 1).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого

02 жовтня 2012 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Андрусяк К. Ф. та зареєстрованого в реєстрі № 1-1179 на ім`я ОСОБА_1 , відповідач отримала в спадщину вклад із процентами та компенсаціями по поточному рахунку № НОМЕР_4 , відкритому в центральному відділенні ПАТ «Креді Агріколь Банк» м. Івано-Франківська та належного спадкодавцю ОСОБА_2 , що становить

1 307,28 грн. (а.с.75, 76, т. 1).

08 грудня 2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором № 011/11СL від 30 березня 2011 року.

Згідно з п. 1 вказаного договору, відповідно до статті 1282 Цивільного Кодексу України та цього Договору, Спадкоємець, в межах вартості успадкованого майна, зобов`язується погасити заборгованість перед Кредитором за Кредитним договором № 011/11СL від 30 березня 2011 року, що був укладений між ОСОБА_2 та Кредитором.

Борг за Основним договором, який Спадкоємець зобов`язаний сплатити на користь Кредитора, станом на 28 грудня 2012 року становить 199 478,50 грн.

Остаточна дата погашення суми боргу за Договором 27 грудня 2013 року (п.4.1.) (а.с. 35-37, т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 01 квітня 2014 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Андрусяк К. Ф. на ім`я ОСОБА_1 та зареєстрованого в реєстрі № 1-238, відповідач отримала в спадщину вклад із відповідними відсотками по рахунку № НОМЕР_5 , відкритому в

ПАТ ПАТ «Креді Агріколь Банк» та належного спадкодавцю ОСОБА_2 , що становить 8 061,95 грн. (а.с. 73, 74, т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, врахувавши аргументи, викладені у відзиві, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним із його особою, і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом статей 1218, 1219 ЦК України зобов`язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою, а тому зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно зі статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.

При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця.

Відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 Цивільного Кодексу України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги.

Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Таким чином, пред`явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців через нотаріуса не суперечить положенням частини другої статті 1281 ЦК України.

На відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Таким чином, стаття 1281 Цивільного Кодексу України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення вимог кредиторів, не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 751/8658/15-ц (провадження № 61-10940св18.)

У справі, що переглядається Верховним Судом, встановлено, що позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ПАТ «Креді Агріколь Банк», як кредитором, 22 грудня 2011 року подано до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори претензію до кредиторів спадкодавця АДРЕСА_3 , тобто у межах строків, передбачених законом.

Пред`явлення банком своїх вимог до спадкоємців відбулося 22 грудня

2011 року (впродовж шести місяців після відкриття спадщини) через нотаріальну контору, що не суперечить вимогам статті 1281 ЦК України, яка не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті інформувати спадкоємців у передбачений законом строк про їх зобов`язання за боргами спадкодавця перед кредитором.

З огляду на зазначене, посилання касаційної скарги на помилкове незастосування судом положення статті 1281 ЦК України, якими передбачено, що недотримання кредитором строків пред`явлення вимог, які є присічними, позбавляє його права вимоги до спадкоємців, є безпідставними.

Колегія суддів відхиляє посилання касаційної скарги щодо помилкового застосування судом апеляційної інстанції статті 1282 ЦК України, виходячи з таких підстав.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

За змістом наведеної норми матеріального права у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину, тобто задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна.

Таким чином, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц зроблено висновок про те, що у разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Належне визначення кола спадкоємців позичальника, які прийняли у спадщину у відповідних частках, є необхідним як для встановлення факту заміни боржника в основному зобов`язанні й осіб, на яких за визначених у законодавстві умов може бути покладена відповідальність за невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, так і для визначення меж такої відповідальності.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Задовольняючи позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача 190 190,27 грн заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_1 є спадкоємицею не лише депозитних вкладів, а й 1/2 частин двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , трикімнатної квартири

АДРЕСА_2 та автомобіля Опель Зафіра 2007 року випуску ДНЗ НОМЕР_1 . Вказане майно було придбано подружжя під час шлюбу, а тому оскільки майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить йому на праві спільної сумісної власності, 1/2 частка вказаного майна, що належала ОСОБА_2 , перейшла дружині у порядку статті 1268 ЦК України. Крім того, вартість спадкового майна та розмір заборгованості за вимогами кредитора сторонами у справі не оспорювався.

Факт придбання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період шлюбу квартир АДРЕСА_4 , № НОМЕР_6 на АДРЕСА_5 та автомобіля Опель Зафіра 2007 року випуску ДНЗ НОМЕР_1 визнано сторонами та не заперечувалося у період розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , як на підставу скасування оскаржуваного судового рішення, посилалася, зокрема, на те, що суд апеляційної інстанції не дослідив обставин придбання нерухомого майна в період шлюбу та джерело коштів, за які воно придбане.

Колегія суддів відхиляє зазначені доводи касаційної скарги, з огляду на те, що аналіз статті 60 СК України, якою передбачено право спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане в період шлюбу, свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності майна подружжя, набутого ними у період шлюбу.

Зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 презумпцію спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростувала, а тому посилання касаційної скарги у цій частині зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів щодо їх оцінки, що в силу статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, оскільки повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України»

(Заява № 3236/03).

Встановивши, що ОСОБА_1 відповідно до статті 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2 , оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, кредитором дотримано строки пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, встановлені статтею 1281 ЦК України, апеляційний суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог банку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що посилання суду апеляційної інстанції на те, що майно, придбане в період шлюбу, є предметом стягнення на користь банку на підставі статті 1282 ЦК України суперечить змісту цієї статті, проте вказане помилкове посилання не впливає на правильність вирішення спору по суті, а тому відповідно до вимог частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Інші посилання у касаційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційного суду зводяться до незгоди заявника з висновками судів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик