Номер провадження: 22-ц/813/2523/20
Номер справи місцевого суду: 520/4701/14-ц
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заяву ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Бескровного Я.В., -

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , зазначаючи в якості третіх осіб на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 та Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк» (далі ПАТ «УкрСоцбанк»), про визнання договору дарування в частині удаваним і визнання його договором купівлі-продажу.

Остаточно уточнивши у червні 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 , просив договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 10 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку, посвідчений нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. та зареєстрований в реєстрі за №4-2378, визнати удаваним правочином в частині дарування 1/3 частини указаної квартири, що належала ОСОБА_3 на праві власності, та таким, що вчинений з метою приховання договору купівлі-продажу цієї частини, визнати, що 10 липня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що в 2002 році він разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_5 виїхали на постійне мешкання до Німеччини. В квартирі АДРЕСА_1 та належала на праві власності позивачу, його матері та бабусі, залишився проживати його брат відповідач ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю. На початку 2008 року відповідач звернувся до ОСОБА_4 з проханням переоформити вказану квартиру на його ім`я, оскільки він протягом тривалого часу проживав в квартирі разом зі своєю дружиною та донькою-інвалідом, ніс усі витрати на утримання та відновлення квартири, самостійно платив за комунальні послуги тощо. У подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вирішили подарувати відповідачу свої частки в указаній квартирі, а позивач домовився з ОСОБА_1 про продаж йому своєї частки за 25000 (двадцять п`ять тисяч) євро, які відповідач зобов`язався виплатити не пізніше 31 грудня 2012 року. При цьому з метою уникнення труднощів та витрат, пов`язаних з укладенням двох різних договорів, а саме договору дарування та договору купівлі-продажу, сторони домовились оформити договір дарування на всю квартиру. Натомість, на підтвердження справжніх намірів сторін ОСОБА_1 , 10 липня 2008 року, тобто в день укладення договору дарування, видав на ім`я ОСОБА_3 власноруч написану розписку, з якої вбачається, що відповідач купує у позивача належну останньому частку спірної квартири. Протягом 2009 - 2018 років відповідач сплатив на його користь всього 25000 євро.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якої просить рішення суду скасувати та направити справу для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси, за встановленою підсудністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на порушення норм процесуального права при ухваленні рішення, а саме зазначаючи, що за правилами виключної підсудності, справу належало розглядати у Приморському районному судді м. Одеси, за місцем знаходження спірної квартири.

Також, з апеляційною скаргою на рішення суду, звернулась ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що відповідачем позов визнано, однак суд, не прийняв визнання позову, та ухвалив рішення яке, на думку апелянта є незаконним та необґрунтованим.

ОСОБА_3 на підставі поданої заяви приєднався до апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено головуючого суддю Калараша А.А. зі складом колегії суддів (а.с. 97 т. 4).

Ухвалою суду справа призначена до розгляду.

Відповідно до Указу Президента України від 07.05.2019 року суддя ОСОБА_6 відрахований зі штату судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з призначенням на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільній суд.

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів (а.с. 117 т. 4).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 червня 2019 року цивільна справа за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 була прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 119-120 т. 4).

Справа призначалась до розгляду у судові засідання на 06.11.2019 року, 05.02.2020 року, 25.03.2020 року, однак її розгляд було відкладено з об`єктивних причин, а саме за неповідомленням сторін.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

Сторони про розгляд справи на 11 листопада 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 151-155 т. 4).

В судове засідання, яке відбувалось у режимі відеоконференції ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПАТ «Укрсоцбанк» не з`явилися, про причини своєї неявки, суд не сповістили.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 , до якої приєднався ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи до Приморського районного суду м. Одеси, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Відповідно до ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що у квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним та стягнення заборгованості (а.с. 2-5 т.1).

Предметом спору є нерухоме майно, а саме, 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2015 року апеляційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» задоволена, рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2014 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 181-185 т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року касаційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2015 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 85-86 т.2).

Ухвалою суду першої інстанції від 20 травня 2015 року, справа прийнята до провадження та призначений розгляд справи на 18 червня 2015 року (а.с. 89-90 т.2).

ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якої просило ухвалу суду від 20 травня 2015 року скасувати і постановити ухвалу про повернення позовної заяви позивачеві для подання належному суду за правилами виключної підсудності до Приморського районного суду м. Одеси (т.2, а.с.93-95).

Суд апеляційної інстанції, в своїй ухвалі від 16 липня 2015 року, частково погодився з доводами апеляційної скарги, встановивши, що предметом спору є квартира АДРЕСА_2 , та згідно із ч. 1 ст. 114 ЦПК України (в редакції, яка діяла на той момент), зазначив, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (а.с. 118-121 т. 2).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2015 року цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним та стягнення заборгованості направлена до Приморського районного суду м. Одеси за виключною підсудністю (а.с. 123-124 т.2).

19 серпня 2015 року суддею Приморського районного суду м. Одеси справа прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 128 т. 2).

16 лютого 2018 року суддею Приморського районного суду м. Одеси, з урахуванням того, що на підставі рішення Одеської обласної ради №417-VII від 16.06.2017р. «Про затвердження списку присяжних для місцевих загальних судів, розташованих на території Одеської області», сторону по даній справі відповідача ОСОБА_1 затверджено в якості присяжного для Приморського районного суду м. Одеси строком на три роки, справу направлено до апеляційного суду Одеської області для визначення підсудності у відповідності до ст. 26 ЦПК України (в редакції чинній на той час) (а.с. 159 т.3).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2018 року визначена підсудність Київському районному суду м. Одеси (а.с. 164-165 т. 3).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 218 року, прийнято справу до провадження (а.с. 185-186 т. 3).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 29-30 т. 4).

Відповідно до 31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є 1/3 частини квартири розташованої у Приморському районі м. Одеси, ухвалою апеляційного суду Одеської області встановлена підсудність даної справи у Приморському районному суді м. Одеси.

Приморський районний суд м. Одеси, ухвалюючи рішення про направлення справи для встановлення підсудності, виходив з того, що відповідач є присяжним, а тому, у відповідності до ст. 26 ЦПК України, підсудність справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя суду, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, визначається ухвалою суду вищої інстанції, постановленою без повідомлення сторін.

Однак, до такого висновку, суд першої інстанції дійшов помилково з порушенням норм процесуального права, з тих підстав, що у судді не виникатиме конфлікт інтересів при розгляді справ, в яких стороною є присяжний відповідного суду, за умови відсутності приватного інтересу.

Відповідне роз`яснення затверджено рішенням Ради суддів України від 5 липня 2019 року № 40.

Колегія суддів також звертає увагу, на ту обставину, що справа була прийнята Приморським районним судом м. Одеси ще у серпні 2015 року, та перебувала на розгляді, а тому, у суду першої інстанції не було підстав 16.02.2018 року, виносити ухвалу про направлення справи на підставі ст. 26 ЦПК для встановлення підсудності.

З урахуванням встановленого, колегія суддів, дійшла висновку про скасування рішення суду, в зв`язку з порушенням підсудності при розгляді справи, яка була змінена на підставі помилково винесеної ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2018 року.

Колегія суддів, приймає до уваги і те, що ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2018 року, однак ця ухвала не входила до переліку ухвал, які можуть бути переглянути окремо від рішення суду.

За таких підстав, апеляційним судом приймаються заперечення на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2018 року, які викладені в апеляційній скарзі, поданої на рішення суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що справа розглянута не встановленим законом судом є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , про те, що суд першої інстанції не прийняв його визнання позову, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, з тих підстав, що колегія суддів дійшла висновку про скасування судового рішення з направленням справи на розгляд до іншого суду.

Однак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , до яких приєднався ОСОБА_3 , колегією суддів не приймаються, з тих підстав, що судове рішення підлягає скасуванню, саме за доводами апеляційної скарги про непідсудність справи Київському районному суду м. Одеси Єршова О.Є. та по суті справа не може бути переглянута судом апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині скасування рішення, у зв`язку з порушенням норм процесуального права, підлягають задоволенню, за встановлених підстав, викладених вище.

За таких підстав, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи для розгляду за виключною підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси, та вирішення справи по суті встановленим судом напідставі п. 5 ч. 1 ст. 374 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 378, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , до якої приєднався ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2018 року скасувати з направленням цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 та Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк», про визнання договору дарування в частині удаваним і визнання його договором купівлі-продажуна розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20 листопада 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк