Справа № 357/487/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,

при секретарі - Севериненко Д. В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ;

представника позивача - ОСОБА_2 ;

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Узинська міська державна нотаріальна контора Київської області про поділ майна та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просила визнати особистою приватною власністю за нею 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, перебуваючи з 17.06.2007 року у шлюбі з ОСОБА_6 , продала свою квартиру АДРЕСА_2 та передала кошти для проведення розрахунків по мировій угоді, затвердженій ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі № 2-4006/2008, згідно з якою за колишньою дружиною ОСОБА_6 - ОСОБА_7 визнавалось право власності на торговельні кіоски та сплачувалось їй 30 000 доларів США, а за ОСОБА_6 визнавалось право власності на спірний житловий будинок. Позивач зазначила, що для проведення розрахунків по мировій угоді кошти були позичені у ОСОБА_8 в розмірі 30 000 доларів США, що підтверджується розпискою. Кошти в розмірі 20 000 доларів США були повернуті ОСОБА_8 за рахунок продажу її особистої квартири, співвласником якої являлась її малолітня донька від першого шлюбу - ОСОБА_9 . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2018 року по справі № 357/1331/18 ОСОБА_10 визнано померлим, після чого відкрилась спадщина. До складу спадкового майна входить спірний житловий будинок.

16.01.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

Ухвалою судді від 06.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 17.06.2020 року клопотання ОСОБА_5 задоволено та залучено її в якості співвідповідача у справі.

Ухвалою судді від 08.09.2020 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано від Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області копію матеріалів спадкової справи ОСОБА_6 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов просили задовольнити в повному обсязі посилаючись на зазначені в позові обставини.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, вказував на неналежність наявної у справі копії розписки про позику коштів.

Представник третьої особи Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області звернувся до суду листом, в якому просив слухати справу без їх представника.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача та покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

20.01.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва виконкому Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_11 , батьками якого у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 від 22.06.2007 року вказані ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_1 .

Від попереднього шлюбу ОСОБА_1 має доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно наявної у справі копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 02.11.2006 року серії НОМЕР_3 , шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірвано 15.12.2004 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 № 357/1331/18 ОСОБА_6 оголошено померлим.

Крім того, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2018 року у справі № 357/5802/18 за заявою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 оголошено померлим ОСОБА_6 .

До складу спадкового майна входить житловий будинок АДРЕСА_1 .

З копії матеріалів спадкової справи № 130/2018 вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_1 , їх спільний син ОСОБА_11 та дві доньки від попереднього шлюбу - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.11.2017 № 10548364, вказаний будинок належав ОСОБА_6 на праві приватної власності (1/1), реєстраційний номер майна: 26500222, номер запису: 2964 в книзі 19, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 20.02.2009, підстава виникнення права власності: ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.09.2008 року.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.09.2008 року у справі № 2-4006/2008 про розподіл спільно нажитого майна подружжя затверджена мирова угода між ОСОБА_7 (колишньою дружиною) та ОСОБА_6 . Судом визнано, що ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_7 прийняла до підписання мирової угоди 30 000 доларів США на відшкодування вартості 1/2 частки в спільно нажитому майні подружжя та визнано за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала покази про те, що була одружена з ОСОБА_6 та має спільних доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (відповідачі у справі), дійсно отримала від колишнього чоловіка ОСОБА_6 у відділенні банку в м. Узин грошову суму у гривнях на виконання умов мирової угоди, що затверджена ухвалою суду від 02.09.2008 року, еквівалент отриманої суми складав 30 000 доларів США. Під час передачі коштів ОСОБА_6 повідомив їй, що це його особисті кошти. Також свідок зазначила, що приблизно за п`ять років до укладення мирової угоди вони не проживали з ОСОБА_6 однією сім`єю. В неї був бізнес ще до укладення з ним шлюбу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надав покази про те, що позичав кошти ОСОБА_6 приблизно 15 років назад в розмірі 30 000 доларів США, який казав на купівлю будинку. Борг повернув протягом трьох років. Розписку про передачу коштів писав він, а про прийняття коштів розписку писав ОСОБА_6 . Після повернення коштів він (свідок) повернув ОСОБА_6 його розписку, він казав, що кошти з продажу квартири.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом статті 60 Сімейного кодексу України, що дублюється зі статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до стаття 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Норми статті 60 СК України та статті 22 КпШС України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Отже, доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, в даному випадку покладається саме на того, хто її спростовує.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У позовній заяві про поділ майна та визнання права власності позивач також посилається на статтю 60 СК України.

Судом встановлено, що спірний будинок придбаний ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.1996 року в шлюбі з першою дружиною ОСОБА_7 , тож до моменту викупу частки майна колишньої дружини (02.09.2008 року), за презумпцією кожному з них належало по 1/2 частині, тобто викуплена за умовами мирової угоди 1/2 частина будинку є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 з позивачем, які перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.01.2007 року.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на вказані норми, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, і засвідчуючи отримання коштів про отримання в борг грошових коштів (ВС/КЦС, № 604/1038/16-ц, 12.09.2019)

При цьому факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Згідно частин 1 і 2 статті 207 ЦК України угода вважається вчиненою у письмовій формі, якщо її зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Угода визнається укладеною в письмовій формі, якщо вона підписана її стороною (сторонами).

Отже, суд вважає неналежним доказом у справі розписку ОСОБА_8 від 24.11.2017 р. про передачу ним в 2008 році в борг грошових коштів подружжю Мишковських (Анатолію та Ірині ), оскільки наведене унеможливлює встановлення наявності правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту і достовірності документа, на підставі якого доводиться факт укладення договору позики.

За клопотанням адвоката Кузьменка Є.А. судом досліджено матеріали цивільних справ № 357/850/18, 357/1006/18, 357/9092/19 та 2-4006/2008.

Так, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2018 року у справі № 357/850/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_19 про поділ майна позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.01.2018 року у справі № 357/1006/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_19 про поділ майна позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.12.2019 року у справі № 357/9092/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про поділ майна залишено без розгляду.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.09.2008 року у справі № 2-4006/2008 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про розподіл майна затверджено мирову угоду. У вказаній справі міститься копія договору купівлі-продажу ОСОБА_6 спірного будинку від 31.08.1996 року під час перебування в шлюбі з першою дружиною ОСОБА_7 .

Судом досліджено витяг з рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Білоцерківського району Київської області від 14.10.2008 року № 86 про надання дозволу на продаж квартири АДРЕСА_2 , що належала малолітній доньці позивача ОСОБА_9 та покладено на матір ОСОБА_1 обов`язок по забезпеченню майнових прав дитини, а саме: в подальшому придбати на ім`я малолітньої дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 частину житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , а також договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 25.02.2011 року.

З вищевказаних документів та пояснень позивача вбачається, що ОСОБА_1 дійсно продала квартиру своєї малолітньої доньки, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_6 , та мала намір і обов`язок придбати на ім`я доньки частину спірного будинку, при цьому донька ОСОБА_9 була зареєстрована в цьому будинку. Разом з цим, право власності на спірний будинок оформлено на чоловіка 02.09.2008 році відповідно до ухвали суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав у справі про поділ майна та визнання права власності до часткового задоволення позову з огляду на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, що не спростовано відповідачами під час розгляду справи.

Таким чином, в порядку поділу майна слід визнати за позивачем право власності на 1/4 частину житлового будинку (половина від 1/2 частки).

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Узинська міська державна нотаріальна контора Київської області про поділ майна та визнання права власності - задовольнити частково.

В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.11.2020 року

СуддяА. Ю. Цуранов