11.11.2020 227/3332/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хоменко Д.Є.

при секретарі судового засідання Дзюба Т.А.

розглянувши в підготовчому відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2020р. позивач ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі також відповідач), про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він на підставі ордеру №02-31-2, що виданий за рішенням виконкому Новодонецької селищної ради від 24.02.2011 року, отримав у користування державну квартиру АДРЕСА_1 де також є основним квартиронаймачем. В зазначений квартирі також зареєстрована колишня дружина позивача гр. ОСОБА_2 , яка в жовні 2016 року виїхала з квартири та забрала усі належні їй речі. Шлюб з відповідачкою було розірвано 09.12.2016 року на підставі рішення суду. ОСОБА_2 не сплачує комунальні послуги, не приймає участі в утриманні житла та не проживає в квартирі тривалий час. Крім цього зазначив, що реєстрація відповідача в спірній квартирі заважає отримати субсидію на сплату комунальних послуг. Тому просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, але надали письмові заяви в яких просили розглянути справу без їх участі, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач також в підготовче судове засідання не з`явилась, на електрону адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, відводів не має.

Таким чином, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи та ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.12.2016 року (а.с.10).

26.02.2010 року виконкомом Новодонецької селищної ради міста Добропілля Донецької області позивачу було видано Ордер №02-31-2, на право зайняття квартири АДРЕСА_1 . Орден виданий на підставі рішення виконкому Новодонецької селищної ради №25/1 від 24.02.2010 року (а.с.6).

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що основним квартиронаймачам спірної квартири є позивач ОСОБА_1 .

З інформаційних довідок виконавчого комітету Новодонецької селищної ради м.Добропілля №02-29/905 від 06.08.2020 року та №02-27/941 від 24.09.2020 року(а.с.8, 14) вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 також зареєстрована відповідач по справі, тобто ОСОБА_2 .

Відповідно до Акту депутата Новодонецької селищної ради Морозкова Л.Ф. від 18.08.2020 року вбачається, що в ході обстеження житла за адресою: АДРЕСА_2 встановлено реєстрацію за вказаною адресою громадян ОСОБА_1 , 1981р.н., ОСОБА_2 , 1987р.н., ОСОБА_3 , 2007р.н., ОСОБА_4 , 1989р.н. та ОСОБА_5 , 2019р.н. Фактично гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мешкають в зазначеній квартирі з жовтня 2016 року (а.с.9).

Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до ст.64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

За правилами ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР, визначається наступний порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів.

Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач перешкоджає проживанню відповідача в спірній квартирі, а також, будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом.

Натомість матеріалами справи встановлено, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з жовтня 2016 року.

Крім цього, відповідач ОСОБА_2 визнала позовні вимоги позивача та не заперечувала проти задоволення позову, що вбачається з її особистої заяви, яка надійшла на електронну пошту суду 11.11.2020 року, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, що є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, у суду не має підстав для сумніву в наданих відомостях позивача, зібрані по справі дані підтверджують факт не проживання відповідача в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 більше трьох років, що є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.41, 47 Конституції України, ст. 182, 317, 319, 321, 322, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 80, 81, 200, 206, 247, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 64, 71, 72 Житлового Кодексу Української РСР, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя Д.Є. Хоменко