Справа № 1018/7232/12
Провадження 4-с-27/20
ухвала

Іменем України

18 листопада 2020 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Зінченко О.М.,

при секретарях Тищенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», на неправомірні дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця.

В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №43824829 з примусового виконання виконавчого листа №1018/7232/12, виданого 25.03.2014 року Апеляційним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованості за кредитним договором № 77.2/СЗ-410.07.3 від 12.12.2007 року, кредитним договором № 77.2/ІЖ-264.07.1 від 19.07.2007 року, а також суми судового збору.

В ході виконавчих дій головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. було описано та виставлено на торги об`єкт нерухомого майна: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка із кадастровим номером :04:023:0034, площею 0. 1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до протоколів сформованих ДП «СЕТАМ» торги з реалізації нерухомого майна тричі не відбулися.

21 серпня 2020 року до АТ «РОДОВІД БАНК» в порядку ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» надійшло повідомлення у формі вимоги головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. з пропозицію залишити за собою майно Боржника.

АТ «РОДОВІД БАНК» прийшов до висновку про недоцільність прийняття на баланс Банку вищевказаного будинку та земельної ділянки.

Заявник зазначає, що 19 липня 2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК», укладено Договір Іпотеки, якою забезпечується виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 77.2/ІЖ-264.07.1 від 19 липня 2007 року. Відтак вважає, що Головним державним виконавцем не виконано положення Закону України «Про виконавче провадження», а саме у разі відсутності технічної документації на майно, у зв`язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувана, що зумовило ситуацію у якій Банку пропонується прийняти на баланс будинок без належно оформлених документів на земельну ділянку на якій цей будинок розташовано. Оскільки, відсутність належного документального оформлення земельної ділянки на якій розташовано іпотечний будинок, унеможливлює реєстрацію права власності на останній.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги скарги підтримав в повному обсязі, крім того направив до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що Головним державний виконавцем не виконано положень Закону України «Про виконавче провадження», що зумовило ситуацію у якій Банку пропонується прийняти на баланс будинок без належного оформлення документів на земельну ділянку на якій це будинок розташований.

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове зсідання не з`явився, надав до суду відзив на скаргу, проти задоволення скарги заперечив з підстав викладених в відзиві.

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Гаврюшенко Д.В. надав до суду пояснення щодо обставин викладених в скарзі, заявлені вимоги скарги заперечив, крім того зазначив, що оскаржувані дії та бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається судом у десятиденний строк у судовому засіданні за участі стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються.

З огляду на вищевикладене, враховуючи обмежений строк для розгляду скарг встановлений законом та неявку за викликом до суду учасників по справі, суд визнав за можливе розглянути скаргу без участі сторін.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проваляться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюється Законом У країни «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №43824829 з примусового виконання виконавчого листа №1018/7232/12, виданого 25.03.2014 року Апеляційним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованості за кредитним договором № 77.2/СЗ-410.07.3 від 12.12.2007 року, кредитним договором № 77.2/ІЖ-264.07.1 від 19.07.2007 року, а також суми судового збору.

В ході виконавчих дій головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. було описано та виставлено на торги об`єкт нерухомого майна: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка із кадастровим номером :04:023:0034, площею 0. 1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право па оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 1291 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (Далі - Закон) та Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (даті - Інструкція).

Частиною першою статті 18 Закону зазначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідний Порядок реалізації арештованого майна, яким визначено правила проведення електронних торгів затверджено наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016.

Згідно з Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016 року (далі - "Порядок"), реалізація майна здійснюється шляхом проведення електронних торгів або торгів за фіксованою ціною.

Для примусового виконання вищевказаного виконавчого документа державним виконавцем вчинялися виконавчі дії відповідно до Закону, зокрема, і реалізація вказаного майна на електронних торгах.

Згідно протоколу № 471115 від 25.03.2020 ДП «Сетам» треті електронні торги з реалізації житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників.

Відповідно до статті 61 Закону у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувану і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувану без виконання. Майно передається стягувану за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Відтак оскільки треті торги не відбулися, виконуючи вимоги вищевказаної статті, державним виконавцем винесено вимогу від 04.08.2020 щодо пропозиції залишити за собою нереалізоване майно Боржника.

Однак, 18.09.2020 до державного виконавця надійшла відповідь від Позивача про відмову залишити за собою майно, що не реалізоване на третіх торгах у виконавчому провадженні № 43824829.

Пунктом 5 статті 50 Закону визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку , інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

У разі відсутності технічної документації на майно, у зв`язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувана. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня одержання відповідного повідомлення виконавця не авансує витрати, пов`язані з підготовкою технічної документації на майно, виконавчий документ повертається стягувану, за умови що відсутнє інше майно у боржника, на яке можливо звернути стягнення.

З аналізу вищевказаної статті, можна зробити висновок, що державний виконавець звертається за виготовленням технічної документації до суду лише коли така документація відсутня і як наслідок її відсутності с неможливість реалізації даного майна.

Однак, що не заперечується і Скаржником, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0, 1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер: :04:023:0034 реалізовувались на електронних торгах.

Відповідно, підстав для звернення до суду з питанням виготовлення відповідної документації для вищевказаного майна у державного виконавця - відсутні.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на момент укладення договору) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєсграції в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

При укладенні договору іпотеки між Стягувачем, яким є ПАТ «Родовід Банк» та Боржником, яким є ОСОБА_1 , в Державний реєстр права власності на нерухоме майно було внесено обтяження на вищевказане майно зареєстроване приватним нотаріусом Лакустою С.І. Тобто, приватний нотаріус міг накласти заборону на майно ОСОБА_1 зокрема і на майно, яке реалізовувалось на торгах, лише у разі якщо дана особа є власником майна. Це ще є одним підтвердженням, що Позивачем при укладенні договору іпотеки перевірялось право власності на іпотечне майно у ОСОБА_1 інакше Позивач не зміг би взяти дане майно в іпотеку.

Крім того, частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона п:винна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина шоста статті 81 ЦПК України вказує на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до зібраних матеріалів скарги, Скаржником не надані допустимі та належні докази того, якими, зокрема, може бути відмова реєстратора від реєстрації права власності на вищевказане майно за стягувачем, що приймаючи вищевказане майно на баланс у Скаржника будуть труднощі з реєстрацією права власності на нього. Відповідно, твердження про такі труднощі є надуманими та не підтвердженими.

Ч. 3 ст. 451 ЦПК України встановлено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, Державний виконавець під час вчинений виконавчих дій в ході примусового виконання вищевказаного виконавчого документа не було допущено жодних порушень і протиправних дій, які б впливали на права боржника. Всі дії державного виконавця по виконавчому провадженню № 43824829 вчинялися з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 доказів порушення прав та інтересів стягувача при вчиненні виконавчих дій суду не надано, доводи заявника є безпідставними та необґрунтованими належними та допустимими доказами, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 447, 450, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», на неправомірні дії державного виконавця, відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя О.М.Зінченко