ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/593/20 Номер провадження 22-ц/814/2386/20Головуючий у 1-й інстанції Лизенко А. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бондаревська С.М., Чумак О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1

на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2020 року, постановлене суддею Лизенко А.В. (повний текст складено 17 вересня 2020 року),

по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

03.07.2020 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.02.2008. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 03.05.2020 у розмірі 89 031,77 грн., що складається із: 40 781,73 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 21 172,75 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 22 361,49 грн. нарахована пеня; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 4 215,80 грн. штраф (процентна складова); судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 14.09.2020 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитною заявою б/н від 12.02.2008 в загальній сумі 40 781,73 грн. станом на 03.05.2020 (заборгованість за простроченим тілом кредиту) та 962,93 грн. судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що стягненню із відповідача підлягає виключно заборгованість за простроченим тілом кредиту, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність договірних правовідносин між банком та ОСОБА_1 щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки.

АТ КБ «ПриватБанк» не погодилося із рішенням районного суду, в частині, якою відмовлено у стягненні відсотків та неустойки, та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду в цій частині та постановити нове, яким позов задовольнити.

Зазначає, що ОСОБА_1 звернувся в АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н від 12.02.2008 та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, що відповідає вимогам законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про банки і банківську діяльність», «Про електронний цифровий підпис», постанові НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» №705.

На підтвердження використання кредитного карткового рахунку банком надана виписка, яка відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою НБУ від 18.06.2003 №254, є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Просить врахувати практику Верховного Суду України з аналогічними фактичними обставинами. Зокрема, постанову Верховного Суду України від 10.04.2019 у справі №342/180/17, яка містить висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами; у постановах від 28.03.2019 по справі №428/2873/17 та від 17.04.2019 у справі №666/388/16-ц, що саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин; у постанові від 06.02.2018 по справі №755/2720/16-ц Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

ОСОБА_1 оскаржив рішення районного суду в апеляційному порядку в частині стягнення із нього заборгованості за простроченим тілом кредиту, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 30.01.2018 №161/16891/15-ц, зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оригінали яких банком не надано, а виписка за договором, не є належним доказом та не породжує правових наслідків.

Заперечує розрахунок заборгованості, оскільки він зроблений з урахуванням різних процентних ставок, включно за ст.625 ЦК України, штрафів і пені, що з огляду на позицію великої Палати Верховного Суду по справі №342/180/17 від 03.07.2019, є незаконним та неправомірним, а сам розрахунок таким, що не відповідає ознакам належності та допустимості доказу, а тому не має братися судом до уваги.

Вважає, що суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги та не надав належної оцінки письмовим запереченням відповідача, що містять власний підрахунок отриманих кредитних коштів за кожну дату, починаючи із 31.01.2008 по 10.04.2020 включно на загальну суму 307 227,49 грн. та фактично сплачених в розмірі 322 083,53 грн., із переплатою в 14 856,04 грн.

Посилаючись на попередньо викладену позицію Великої Палати Верховного Суду, вважає, що оскільки ним не були погоджені умови кредитування у вигляді відсотків та неустойки за користування кредитними коштами, всі здійснені проплати мали зарахуватися в тіло кредиту, а не розподілятися на такі платежі.

Заперечує висновки районного суду щодо недоведеності належними доказами, зокрема експертним дослідженням, доводів відповідача про перевищення суми сплачених банку коштів та вважає, що спростування такого розрахунку, в тому числі висновком експерта, є обов`язком банку, до того ж судом не конкретизовано, яку саме експертизу слід провести.

Просить застосувати строки позовної давності, оскільки кредит видавався починаючи із 2008 року, а позивач звернувся в суд у 2020 році, тобто після спливу позовної давності за вимогами позивача по сплаті щомісячних платежів, а також за вимогами по стягненню процентів.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено, що 12.02.2008 ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк та погодився із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що він із ними ознайомлений та згоден. Сторонами узгоджено вид кредитування - кредитка «Універсальна», кредитний ліміт в сумі 800,00 грн., із базовою відсотковою ставкою в 3,0% на місяць із розрахунку 360 днів на рік, строком дії зобов`язання до 01/12./а.с.34/

Згідно довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду» позичальник ОСОБА_1 ознайомлений з фінансовими умовами кредитування та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, а саме: тип карти VISA Classik; тип кредитної лінії відновлювальний; пільговий період 30 днів на кожній витраті; базова відсоткова ставка на місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів на рік) 3,0%; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн./10 $ та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітнім; комісія за несвоєчасне погашення заборгованості 1% від загальної суми заборгованості, але не менше 10 грн./ 2 $ на місяць./а.с.35/

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк./а.с.36-41/

Згідно довідки ПриватБанк на підставі кредитного договору №б/н ОСОБА_1 надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 строком дії з 31.01.2008 по 01/12; № НОМЕР_2 строком дії з 19.04.2012 по 11/15; № НОМЕР_3 строком дії з 14.08.2017 по 06/21./а.с.33/

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за договором №б/н від 12.02.2008 станом на 03.05.200 становить 89 031,77 грн., із яких: 40 781,73 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 21 172,75 грн. заборгованість за відсотками нарахованими згідно ст.625 ЦК України; 22 361,49 грн. пеня; 4 715,80 грн. штрафи./а.с.19-20/

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що відповідачем не дотримано строк виконання зобов`язання, а тому стягненню із нього підлягає виключно заборгованість за простроченим тілом кредиту. Підстави для стягнення відсотків та неустойки згідно наданого банком розрахунку відсутні, як такі, що не погоджені споживачем послуг.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин правил ч.1 ст.364 ЦК України. Однак висновки районного суду щодо неузгодження сторонами зобов`язання умов кредитування в частині нарахування відсотків та неустойки не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, якими вони врегульовані.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом із тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Реалізуючи право вимоги повернення фактично отриманої суми кредитних коштів банком заявлено до стягнення 40 781,73 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту. Обґрунтовуючи підстави стягнення такої заборгованості, банком, окрім її розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, із якої убачається, що позичальник користувався кредитними коштами та виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься у матеріалах справи, у сукупності із розрахунком, є доказом отримання позичальником кредитних коштів та їх фактичного використання. А тому районний суд дійшов правильного висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку із повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Наведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц.

При цьому, згідно даних розрахунку заборгованості щодо використання відповідачем кредитних коштів, внесення відповідних сум на їх погашення, які відповідачем не спростовані, він користувався кредитними коштами та частково здійснював погашення за наданим кредитом, до 27.01.2020, що виключає підстави вважати, що банком пропущено строк позовної давності для звернення в суд із цим позовом.

Розмір фактично отриманих позичальником кредитних коштів, останнім не спростовано, а доводи апеляційної скарги щодо його недоведеності належними та допустимими доказами, ґрунтуються на припущеннях та довільному тлумаченні норм права на свою користь, перекладаючи обов`язок доказування на позивача та суд. Тоді як відповідач, з огляду на принцип диспозитивності цивільного процесу, не звільнений від обов`язку доказування та має довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України) та, з огляду на положення ч.7 ст.81 ЦПК України, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, колегією суддів відхиляються, як недоведені, твердження відповідача щодо належності наданого ним розрахунку із переплатою в 14 856,04 грн.

Разом із цим, висновки суду першої інстанції щодо неузгоджених сторонами зобов`язання умов кредитування в частині нарахування відсотків та неустойки не відповідають фактичним обставинам справи. Оскільки розмір базової відсоткової ставки за користування кредитними коштами в 3,0% на місяць (36% річних) узгоджено як у заяві позичальника б/н від 12.02.2008, так і в довідці про умови кредитування, яка також містить підстави нарахування та розмір пені в 1% від загальної суми заборгованості.

Відомості, викладені у вказаній довідці, позичальником не спростовано та не надано доказів, які б переконливо свідчили про відсутність його волевиявлення на підписання такої довідки чи належності виконання кредитних зобов`язань згідно умов, викладених у ній.

У свою чергу, колегія суддів приймає до уваги твердження відповідача щодо різниці базової відсоткової ставки у розрахунку, що не звільняє позичальника від відповідальності по їх сплаті. Так, згідно наданого банком розрахунку заборгованості, ставка за процентами із 14.02.2008 по 31.12.2012 становила 36% річних, із 01.01.2013 по 30.08.2014 30% річних; із 01.09.2014 по 31.07.2015, 30.11.2016 по 31.07.2017 43,2% річних; із 01.08.2017 по 03.05.2020 42% річних.

Відповідно до ч.4 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (ч.ч.1,3 ст.1056-1 ЦК України).

Частиною 4 ст.1056-1 ЦК України визначено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки, а також враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, апеляційний суд приходить до висновку, що вимога банку про стягнення із відповідача заборгованості за процентами підлягає частковому задоволенню на суму 19 129,87 грн. за відсотковою ставкою в 36% річних. Розраховуючи заборгованість за відсотками, колегія суддів бере за основу наступну формулу: сума боргу по тілу кредиту х 36% річних : 100 % : 365 днів х кількість днів прострочення.

Вимога банку про стягненню із позичальника пені підлягає частковому задоволенню, в межах узгодженого сторонами зобов`язання розміру в 1% від загальної суми заборгованості (40781,73 грн.) 407,81 грн.

Підстави стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) відсутні, як такі, що не узгоджені сторонами зобов`язання, оскільки ґрунтуються на Умовах і правилах надання банківських послуг ПриватБанк, що не є складовою зобов`язання.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 14.09.2020 скасуванню в частині, якою відмовлено у стягненні заборгованості за відсотками та пенею, із постановленням нового рішення в цій частині зі стягненням із відповідача 19 129,87 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 407,81 грн. пені.

У іншій частині залишити судове рішення без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» (67%), на користь останнього з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за подачу позову в розмірі 1 408,34 грн. (2 102,00 грн. х 67%) та 2 112,51 грн. за апеляційну скаргу (3 153,00 грн. х 67%); із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 440,71 грн. за подачу апеляційної скарги (1 335,50 грн. х 33%)./а.с.1,163, 185/

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2020 року, в частині відмови у стягненні відсотків та пені - скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками та пенею - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_5 , МФО №305299) заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 19 129 (дев`ятнадцяти тисяч сто двадцяти дев`яти) грн. 87 коп., 407,81 грн. пені.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 3 520,85 грн.

Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 440,71 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.11.2020

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.М. Бондаревська

О.В. Чумак