П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року місто Київ

справа № 369/7784/19

провадження №22-ц/824/11315/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Пінкевич Н.С.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 29 вересня 2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8553 грн.79 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір.

Банк зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі.

Проте, всупереч умовам договору, відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого виникла заборгованість, загальна сума якої станом на 29 травня 2019 року складає 28253 грн.60 коп., з яких: 8350 грн.79 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 5131 грн.60 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами; 14012 грн.15 коп. - заборгованість за пенею та комісією; штраф в розмірі 759 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 28253 грн.60 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій представник позивача просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи. Зокрема, посилається на те, що позивач звернувся із позовом у межах строку позовної давності, а тому обставини, на які посилається суд не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Відповідачка ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 вересня 2020 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 29 вересня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно з рішенням Єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на АТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк»

Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що приєднаний позивачем до матеріалів справи, не містить ані дати, ані підпису позичальника. В анкеті-заяві не зазначено, в якій саме редакції були чинними Умови та Правила, такі Умови та Правила не підписані відповідачем.

Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у договорі.

З розрахунку заборгованості, доданого банком до позовної заяви, вбачається, що у зв`язку з порушеннями відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 29 травня 2019 року має заборгованість в сумі 28253 грн.60 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 8350 грн.79 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 5131 грн.60 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 14012 грн.15 грн., штраф 759 грн.

Крім того, судом установлено, що останнє поповнення своєї картки готівкою ОСОБА_1 здійснено 2 січня 2016 року, решта операцій - договірне списання коштів.

Представник відповідача до ухвалення рішення подав заяву про застосування позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що факт порушення позичальником умов кредитного договору є доведеним, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 8350 грн.79 коп. є обґрунтованими. Але, враховуючи, що останнє поповнення готівкою своєї картки ОСОБА_1 здійснено 2 січня 2016 року, а з позовом до суду позивач звернувся 18 червня 2019 року, суд дійшов висновку, що встановлений ст.257 ЦК України загальний трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості по кредиту позивачем пропущено. Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості по відсоткам, пені та комісії, а також штрафів, то в цій частині суд першої інстанції вимоги вважав необґрунтованими, оскільки банком не доведено, що при укладенні договору сторони у письмовому вигляді обумовили ціну договору та умови відповідальності позичальника за невиконання зобов`язань.

Проте, повністю з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частино 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ст..1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( ст.549 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Установлено, що 29 вересня 2015 року між сторонами була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт. За цим договором банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 8553 грн.83 коп. на строк 36 місяців з 29 вересня 2015 року по 30 вересня 2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 8553 грн. 53 коп. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, в зазначені в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 310 грн.33 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат у відповідності до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30 вересня 2018 року.

Відповідно до ст.212, 611, 651 ЦК України у разі порушення позичальником строків повернення заборгованості, зазначених у цій генеральній угоді. Умовах та Правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язанням строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 759 грн. (п.2.2 угоди)

Тобто сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту - зміну строку виконання основного зобов`язання.

З аналізу змісту пункту 2.2. генеральної угоди слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості.

Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї із сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному ч.2 ст.1050 ЦК України ( правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц)..

Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, сплата яких передбачена щомісячними платежами, не мають правового значення, оскільки за вимогою .2.2 генеральної угоди позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати.

З наданого банком розрахунку вбачається, що позичальником в останнє внесено на рахунок сума коштів в рахунок погашення заборгованості 2 січня 2016 року. Отже, за умовами договору для позичальника ОСОБА_1 строк виконання зобов`язання настав 4 лютого 2016 року.

Станом на 4 лютого 2016 року заборгованість по тілу кредиту складала 8150 грн.79 коп.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки ( ст.257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано її початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 цієї статті).

Отже, початком перебігу позовної давності для стягнення заборгованості за кредитом є 5 лютого 2016 року.

Позивач звернувся до суду з позовом 18 червня 2019 року, тобто після спливу позовної давності, про застосування якої просив представник відповідача, подавши до суду першої інстанції відповідну заяву.

Отже, висновок суду про сплив позовної давності за вимогами позивача про стягнення заборгованості по кредиту по суті є правильними.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сторони при укладенні договору не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді штрафу. оскільки такі висновки не відповідають встановленим обставинам.

Сторони в договорі визначили як розмір процентів так і порядок їх сплати.

Станом на 4 лютого 2016 року заборгованість по процентам складала 646 грн.53 коп. Розмір штрафу договором визначений.

В цій частині вимоги позивача є обґрунтованими, але оскільки позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності, як загальної, так і спеціальної, у задоволенні вимог в цій частині слід відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої просив представник відповідача.

З огляду на те, що зі зміною строку виконання основного зобов`язання припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 4 лютого 2016 року позивач не міг проценти нараховувати ( Правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

За таких обстави до вимог позивача про стягнення процентів, нарахованих за період з 5 лютого 2016 року по 25 травня 2019 року позовна давність не може бути застосована, оскільки така вимога є необґрунтованою.

Що стосується вимог про стягнення пені та комісії, то в цій частині висновки суду є законним і обґрунтованими, позивачем не доведено, що сторони у письмовому вигляді обумовили умови відповідальності позичальника у вигляді пені за не виконання зобов`язання за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач звернувся до суду в межах позовної давності є безпідставними, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відсутності підстав для задоволення позовних вимог є правильними, але до таких висновків в частині вимог про стягнення заборгованості по процентам суд дійшов, неправильно застосувавши норми матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус