Провадження № 2/127/2388/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді Антонюка В.В.,

за участі: секретаря судового засідання Горденко Г.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності.

Позов мотивовано тим, що сторони відповідно до правовстановлюючих документів є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 166,6 кв.м., житловою площею 104,2 кв.м., та земельною ділянкою, площею 0,0085 га., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач є власником 75/100 часток будинку згідно Договору дарування від 17.03.1994 року та Договору дарування від 23.01.2002 року.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 23.09.2010 року у справі №2-1501/10 позов ОСОБА_2 , було задоволено та встановлено порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 0,0935 га., будинковолодіння у АДРЕСА_1 , відповідно до кадастрового плану, виготовленого ДП «Поділлягеодезкартографія» 10.10.2007 року, згідно якого:

- ОСОБА_2 користується земельною ділянкою, загальною площею 0,0236 га., в тому числі площею 0,0218 га., що означена на кадастровому плані Зоною №2 та площею 0,0018 га., що позначена на кадастровому плані Зоною №4.;

- ОСОБА_4 користується земельною ділянкою, загальною площею 0,0699 га., в тому числі площею 0,0152 га., що позначена на кадастровому плані Зона №1 та площею 0,0361 га., що позначена на кадастровому плані Зоною №3 (без врахування земельної ділянки, площею 0,0095 га., що перебуває в межах червоної лінії), а також площею 0,0070 га., що позначена на кадастровому плані Зоною №5;

- земельна ділянка, площею 0,0085 га., що позначена на кадастровому плані Зоною №6, земля спільного користування ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Окрім того, в рішенні суду зазначено, що Кадастровий план на земельну ділянку, виготовлений ДП «Поділлягеодезкартографія» 10.10.2007 року вважати невід`ємною частиною рішення суду.

Із врахуванням даного рішення, сторонами по справі було проведено приватизацію земельної ділянки.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №025330 та додатку до нього, виданого на підставі рішення Вінницької міської ради, №264 від 19.05.2011 року позивач та відповідач є власниками земельної ділянки, загальною площею 0,0085 га, кадастровий номер :03:010:0191, на праві спільної сумісної власності без визначення часток.

Однак, на даний час, позивач бажає розпорядитись належним йому на праві власності майном, в тому числі земельною ділянкою. Проте, відсутність визначених часток в правовстановлюючих документах унеможливлює таке право. У зв`язку з чим він був змушений звернутись до суду із даним позовом, в якому просив визначити, що його частка у спільній сумісній власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0085 га., кадастровий номер :03:010:0191, розташовану в АДРЕСА_1 , становить 1/2 частину. Стягнути із відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 28.07.2020 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначенодо підготовчого засідання.

09.09.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Захарчук М.В. заявлені вимоги підтримав в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Крім того, просив повернути позивачу помилково сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн., оскільки він являється інвалідом другої групи загального захворювання та відповідно до ЗУ "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Клінчіков С.О. в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в письмовому відзиві, долученому до матеріалів справи.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши та вивчивши матеріали цивільної справи та докази, надані сторонами в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником 75/100 часток будинку згідно договору дарування від 17.03.1994 року та договору дарування від 23.01.2002 року.(10-11, 12).

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 23.09.2010 року у справі №2-1501/10 позов ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницької міської ради, про встановлення порядку користування земельною ділянкою - задоволено, та встановлено порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 0,0935 га., будинковолодіння у АДРЕСА_1 , відповідно до кадастрового плану, виготовленого ДП «Поділлягеодезкартографія» 10.10.2007 року, згідно якого:

- ОСОБА_2 користується земельною ділянкою, загальною площею 0,0236 га., в тому числі площею 0,0218 га., що позначена на кадастровому плані Зоною № 2 та площею 0,0018 га., що позначена на кадастровому плані Зоною №4;

- ОСОБА_4 користується земельною ділянкою, загальною площею 0,0699 га., в тому числі площею 0,0152 га., що позначена на кадастровому плані Зона №1 та площею 0,0361 га., що позначена на кадастровому плані Зоною №3 (без врахування земельної ділянки, площею 0,0095 га., що перебуває в межах червоних ліній), а також площею 0,0070 га., що позначена на кадастровому плані Зоною №5;

- земельна ділянка, площею 0,0085 га., що позначена на кадастровому плані Зоною №6 земля спільного користування ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.13-14).

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №025330 та додатку до нього, виданого на підставі рішення Вінницької міської ради, №264 від 19.05.2011 року та технічного паспорта, сторони є співвласниками земельної ділянки, загальною площею 0,0085 га, кадастровий номер :03:010:0191, на праві спільної сумісної власності без визначення часток, за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15-18, 19-26).

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею16 ЦК України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки даний позов не є обґрунтованим, виходячи з наступного.

Так, в позовній заяві позивач просить суд визначити, що його частка у спільній сумісній власності на земельну ділянку, площею 0085 га (кадастровий номер :003:010:0191) становить 1/2 частину.

Проте, як вбачається із державного акта на право власності на земельну ділянку, спірна земельна ділянка вже перебуває у спільній сумісній власності позивача та відповідача (а.с.16-18).

Відповідно до ст. 370 ЦК України (виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності), якою керується позивач, передбачає, що співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше - не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Однак, в позовних вимогах позивач, посилаючись на вимоги ст. 370 ЦК України, не просить виділення частки із спільного майна в натурі.

Як вбачається із рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 23.09.2010 року у справі №2-1501/10, даним рішенням було вирішено спір щодо земельної ділянки, площею 1030 кв.м. Вказане рішення суду не було оскаржено сторонами, а його наслідком було встановлення порядку користування, відповідно до якого спірна земельна ділянка, площею 0,0085 га. залишилась у спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . На виконання вказаного рішення ОСОБА_4 отримав Державний акт на право спільної сумісної власності. Тобто спір з приводу визначення права власності на вказану земельну ділянку було вирішено.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач обгрунтував свої вимоги тим, що він бажає розпорядитись належним йому на праві власності майном, в тому числі земельною ділянкою, однак відсутність визначених часток в правовстановлюючих документах, унеможливлює таке право.

Однак, частиною другою статті 369 ЦК України визначено, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Одночасно статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

В ході розгляду даної справи встановлено, що право позивача ніким не оспорюється, а навпаки визнається та документально підтверджено наданими ним доказами, перешкоди у здійсненні права власності відповідаем не чиняться, тому враховуючи, що відповідно до ст. ст. 370, 372 ЦК України, як при виділі так і при поділі майна, що є у спільній сумісній власності існує презумпція рівності часток, тобто розмір часток позивача та відповідача є рівними та становить по 1/2 в силу вимог закону, тому підтвердження окремим судовим рішенням не потребує.

Крім того, в ході розгляду справи встановлено відсутність державної реєстрації речових прав (права власності) на спірну земельну ділянку, проти чого не заперечив представник позивача, тому твердження позивача про те, що він є власником спірної земельної ділянки є таким, що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в поточній редакції), речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

- реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

- на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

При цьому ст. 125 ЗК України передбачала, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. (Стаття 125 в редакції закону № 1066-VI від 05.03.2009 року).

Статтями другою та четвертою ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла станом на 2012 рік), визначено, що право власності на земельну ділянку також підлягало обов`язковій державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав.

Порядок ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно затверджено Постановою КМУ від 26.10.2011 року за №1141 та набирає чинності з 01.01.2012 року.

Одночасно наданий позивачем державний акт на право власності на земельну ділянку датований 08.02.2012 року, що свідчить про те, що право власності на спірну земельну ділянку набувається лише після державної реєстрації такого права.

Проте, як вбачається з загальнодоступної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.51), будь яких прав за позивачем та відповідачем на спірну земельну ділянку не зареєстровано, що у свою чергу свідчить про не набуття речового права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визначення, що його частка у спільній сумісній власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0085 га., кадастровий номер :03:010:0191, розташовану в АДРЕСА_1 , становить 1/2 частину, до задоволення не підлягають.

Що стосується заявлених вимог про повернення позивачу сплаченої ним суми судового збору, то суд зважає на наступне.

Відповідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Враховуючи те, що позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою до Акта огляду МСЕК № 678403, від 09.08.2011 року, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_4 , суму судового збору в розмірі 840,80 грн., як помилково сплачену.

На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 358, 369, 370, 392 ЦК України, ст. 125 ЗК України, ст.ст. 2-4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»та ст.ст. ст.ст. 4, 7, 10, 11- 13, 83, 247, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності - залишити без задоволення.

Повернути ОСОБА_4 840,80 грн. сплаченого ним судового збору.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 19.11.2020 року.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя: