КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/3153/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6304/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Семенюк Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Желіховського Вячеслава Михайловича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 15 липня 2020 року у складі судді Тиханського С.В.,

у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`ю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання набутого майна спільним сумісним майном, поділ майна, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`ю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання набутого майна спільним сумісним майном, поділ майна, визнання права власності.

15 липня 2020 року позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на АДРЕСА_1 , власником, якого є ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви, посилався на те, що право власності на спірний будинок оформлено на відповідачку, а тому існує реальна можливість вчинення дій, які унеможливлять або значно утруднять виконання рішення суду про розподіл майна, яке він просить визнати спільною власністю.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15 липня 2020 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Накладено арешт на будинок, АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі адвокат Желіховський В.М. в інтересах ОСОБА_3 посилаючись незаконність ухвали суду про забезпечення позову, вважає її необґрунтованою, просить скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову в задоволені заяви.

Зазначено, що у своїй заяві позивач ОСОБА_2 конкретно не зазначив на який саме об`єкт нерухомості по АДРЕСА_2 він просить накласти арешт в забезпечення позову - будинок АДРЕСА_1 , яка знаходиться в будинку, чи два різні об`єкти нерухомості одночасно.

Крім того, вказано, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, який позивачем ОСОБА_2 додано до заяви про забезпечення позову, у власності ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 відсутні такий (чи такі) об`єкт нерухомості як будинок АДРЕСА_1 . Відповідно до даного Реєстру відповідачка є власником об`єкту нерухомості - будинку АДРЕСА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив ухвалу районного суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, вислухавши адвоката Желіховського В.М. в інтересах ОСОБА_3 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , районний суд виходив з того, що вид забезпечення позову, про який ставиться питання в заяві є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_2 просив про встановлення факту проживання однією сім`ю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання набутого майна спільним сумісним майном, поділ майна, визнання права власності

В заяві про забезпечення позову посилався на те, що право власності на спірний будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 , яка може ним розпорядитися, а тому існує реальна можливість вчинення дій, які унеможливлять або значно утруднять виконання рішення суду про розподіл майна, яке він просить визнати спільною власністю.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечень я позову.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

З матеріалів справи убачається, що між сторонами виник спір щодо повернення грошових коштів, до відповідача заявлено матеріальну вимогу на суму 232 990 грн.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову може бути відчужене.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Оскільки предметом спору є поділ майна , отже обраний позивачем вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Натомість необхідність застосування заходів забезпечення позову обумовлено вірогідністю настання обставин, що можуть перешкодити виконанню в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Згідно даних, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, зазначено про перебування у власності ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_1 .

Разом з тим, з долученого до справи рішення виконавчого комітету Боярської міської ради Київської обл. № 46/13 від 22 травня 2012року за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про надання адреси належній їй частині будинковолодіння, рішенням органу влади було надано адресу АДРЕСА_1 частині будинковолодіння загальною площею 121,5 кв.м., що належить ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу Ѕ частини домоволодіння за № 2910 від 30.11.2011р. з описом приміщень, що знаходяться у гр. ОСОБА_3 в конкретному користуванні, замість раніше наданої адреси АДРЕСА_3 .

Зобов`язано ОСОБА_3 привести всю правову та інвентаризаційну документацію у відповідності до даного рішення (а.с. 152).

Отже, органом місцевого самоврядування в межах повноважень визначено поштову адресу придбаної ОСОБА_3 частки нерухомого майна у вигляді відокремленої квартири АДРЕСА_4 .

Доказів на спростування зазначеного чи зміни поштової адреси належного відповідачу зазначеного нерухомого майна до матеріалів справи не долучено.

Відповідно до справи, предметом позову є поділ будинку АДРЕСА_1 ., власником якого є ОСОБА_3 .

Отже, судовим рішення накладено арешт на належне на праві власності саме ОСОБА_3 нерухоме майно

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом не конкретизовано майно, на яке накладено арешт.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Обухівського районного суду Київської області від 15 липня 2020 року є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги адвоката Желіховського В.М. в інтересах ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Желіховського Вячеслава Михайловича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області 15 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: