Справа № 214/8711/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 листопада 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Шевченко Ю.С., Зваді Л.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представника позивача - ОСОБА_2

за участю представника відповідачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визнання права на спадкування за законом першої черги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просить: встановити факт його, ОСОБА_1 , спільного проживання однією сім`єю разом з ОСОБА_6 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , на протязі 27 років на день її смерті; визнати за ним, ОСОБА_1 , спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_6 , право на спадкування в першій черзі за законом разом з дітьми спадкодавця ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

В обґрунтування позову навів наступне. Він, позивач ОСОБА_1 , 28 грудня 1991 року вступив в зареєстрований шлюб з ОСОБА_6 і з часу реєстрації шлюбу вони на протязі 28 років постійно мешкали разом, вели подружнє життя і спільне господарство. Від попередніх шлюбів у ОСОБА_6 є двоє дітей, це відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які також постійно проживали разом з ними і яких він матеріально утримував і виховував разом з дружиною. ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розі ОСОБА_6 померла. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належало померлій на підставі права власності. Заповіту померла ОСОБА_6 не залишила. Хоча з дружиною вони постійно мешкали разом в належному їй домоволодінні АДРЕСА_1 , він на день смерті спадкодавця був зареєстрований за іншою адресою, а саме в будинку АДРЕСА_2 . Тому, відповідно до вимог діючого законодавства, звернувся до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контору з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_6 . Туди ж з заявами про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 звернулись і відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . Таким чином, спадщину вони прийняли вчасно відповідно до вимог закону. Через деякий час, після того як він і відповідачі подали в нотаріат заяви про прийняття спадщини, відповідач ОСОБА_5 сказала йому, що він спадкувати після смерті їх матері ОСОБА_6 не буде, оскільки ще задовго до своєї смерті, а саме в 2015 році, ОСОБА_6 потайки від мене оформила розірвання нашого з нею шлюбу і начебто зробила це для того, щоб отримати субсидію по оплаті комунальної платні. Відповідач ОСОБА_5 також сказала, що ОСОБА_6 просила відповідачів нічого йому про розлучення не розповідати, бо на той час вона вже хворіла на онкологічне захворювання і боялась, що він може її покинути. При цьому відповідач ОСОБА_5 показала рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу , датоване 2015 роком , про розірвання шлюбу між ним та нині померлою ОСОБА_6 . Йому нічого не було відомо про розірвання нашого з дружиною ОСОБА_6 шлюбу, тому дізнавшись від відповідача ОСОБА_5 і в УПСЗН в Жовтневому районі м. Кривого Рогу про наявність рішення суду про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_6 , 09 жовтня 2019 року він, позивач ОСОБА_1 , звернувся до канцелярії Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, де вперше отримав копію зазначеного заочного рішення, в якому сказано, що 27 липня 2015 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення по справі №212/3085/15-ц, 2/212/2157/15 про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_6 . Ознайомившись з, звернувся до суду з заявою про його перегляд, бо вважав рішення незаконним, оскільки до дня смерті з ОСОБА_6 вони продовжували проживати разом, вели спільне господарство, підтримували подружні стосунки, але ухвалою суду від 13.11.2019 року йому було в цьому відмовлено в зв`язку зі смертю ОСОБА_6 . Для чого нині померла дружина ОСОБА_6 оформила розірвання шлюбу і чому приховала від нього цей факт, йому невідомо і незрозуміло. Але фактично, розірванням шлюбу відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.07.2015 року, його позбавлено права спадкувати як спадкоємця першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_6 до дня своєї смерті приховувала від нього інформацію про розірвання шлюбу, хоча вони постійно мешкали разом як одна сім`я, між ними були нормальні сімейні подружні стосунки. Натомість, за декілька років до смерті, ОСОБА_6 захворіла на онкологічне захворювання і вони з нею разом за спільні грошові кошти купували для неї дороговартісні ліки, оплачували проведення хіміотерапій (12 циклів), він день і ніч постійно працював, щоб заробити якусь додаткову копійку, бо лікування потребувало багато грошей. Останнім часом, до смерті, ОСОБА_6 не могла самостійно піклуватись про себе і потребувала сторонньої допомоги. Тому він, як її чоловік, старався надати їй допомогу, годував її, допомагав обіходити себе, вони постійно були разом, він намагався поліпшити її моральний стан, бо вона часто плакала, просила пам`ятати її. Відповідачі ОСОБА_7 і ОСОБА_5 на протязі останніх 10 років мешкали окремо від нього і матері ОСОБА_6 , під час її хвороби періодично надавали допомогу, але постійно проживав разом з нині померлою дружиною тільки він. Спадкове законодавство України проголошує, що спадкоємці отримують право на спадкування почергово ( ст. 1258 ЦК України). Він розуміє, що оскільки він, позивач ОСОБА_1 , на час смерті спадкодавця ОСОБА_6 , не перебував з нею в зареєстрованому шлюбі, то як особа, що мешкала разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до дня смерті, має право спадкувати тільки в четверту чергу ( ст. 1264 ЦК України). При тому, що відповідачі є спадкоємцями першої черги за законом і, відповідно до ч.2 ст. 1258 ЦК України, спадкувати після смерті ОСОБА_6 будуть вони. Він вважає це несправедливим, оскільки відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 знають, що він перебував з їх матір`ю ОСОБА_6 в зареєстрованому шлюбі, їм відомо, що нині померла ОСОБА_6 приховала від нього факт розірвання шлюбу і що до дня її смерті він всі роки жив з нею разом, однією сім`єю, опікав її під час хвороби, надавав моральну і матеріальну допомогу. Тому він запропонував відповідачам звернутися до нотаріуса і укласти договір, яким змінити черговість спадкування, визнавши його спадкоємцем першої черги за законом після смерті їх матері ОСОБА_6 . Але відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 категорично відмовились це зробити, бо ділити спадкове майно вони не бажають. При цьому вони сказали, що він може проживати в спадковому володінні скільки забажає, але без права на саме нерухоме майно. Частина 2 ст. 1259 ЦК України передбачає, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду отримати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, при умові, що вона на протязі довгого часу опікала, матеріально забезпечувала, давала іншу допомогу спадкодавцю, який через поважний вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував в безпорадному стані. Оскільки спадкодавець ОСОБА_6 довгий час до дня своєї смерті дійсно важко хворіла на онкологічне захворювання, потребувала постійної допомоги, перебувала в безпорадному стані, і він турбувався, піклувався, допомагав і матеріально забезпечував її, то вважає, що положення ч.2 ст. 1259 ЦК України розповсюджуються на нього. 02 грудня 2019 року виповнюється шість місяців з дня смерті спадкодавця ОСОБА_6 і нотаріус попередив його, що якщо він не звернеться до суду з відповідним позовом, він видасть спадкоємцям - відповідачам ОСОБА_4 і ОСОБА_5 свідоцтва на спадкове майно. При цьому письмову відмову у визнанні його спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , нотаріус не видав, пообіцявши, що зробить це, якщо він принесе йому копію свого позову, зареєстрованого в суді. Оскільки вирішити спір в досудовому порядку виявилось неможливим, він змушений звернутися до суду з позовом.

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та підтвердив зміст позову. Також пояснив, що шлюб з померлою ОСОБА_6 уклав в 1989 році, перебував з нею в шлюбі до 2015 року, спільних дітей від цього шлюбу нема. Остання раніше перебувала в двох шлюбах., відповідачки - дочки померлої. До цього також перебував в шлюбі. В нього є діти, на утримання яких сплачував аліменти. До 1987 року працював в таксопарку, потім займався підприємницькою діяльністю. Оплачував комунальні послуги за житло, де жила померла, купляв продукти. Зі слів ОСОБА_5 знає, що ОСОБА_4 , яка мешкала в м. Москва, передавала для померлої незначні суми грошей, ці гроші витрачалися в інтересах померлої. Знає, що ОСОБА_4 в 2019 році приїжджала до м. Кривого Рогу, і померла декілька днів проживала з нею. Також пояснив, що померла казала, що має намір скласти на нього, позивача, заповіт, казала, що подала документи на розірвання шлюбу, але не довела розірвання шлюбу до кінця. Померла захворіла на онкологічне захворювання в 2016 році, їй декілька разів робили хіміотерапію, яку оплачувала ОСОБА_5 . Крім того, пояснив, що на його думку, нема підстав встановлювати факт проживання однією сім`єю при наявності документів, що особи перебували в шлюбі.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю та підтвердила зміст позову. Крім того, пояснила, що коли особи проживають в шлюбі, то не підлягає встановленню факт проживання таких осіб однією сім`єю.

Представник відповідачки ОСОБА_4 , у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. При цьому, пояснила, що у позивача є діти, похорони померлої ОСОБА_6 оплачувала ОСОБА_4 , позивач не допомагав померлій продуктами та ліками. ОСОБА_4 проживала в м. Москва, надсилала померлій гроші. З якої адреси відбувалися похорони померлої, не знає.

Відповідачка ОСОБА_5 до суду не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов визнає.

Як показав у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , позивача та відповідачок знає приблизно двадцять років, стосунки нормальні. Позивач був одружений з ОСОБА_6 , вони проживали разом, як одна сім`я. Коли ОСОБА_6 померла, позивач розповідав, що шлюб між ними та померлою розірвано, що раніше він цього не знав. Позивач постійно допомагав померлій, остання хворіла, погано пересувалася. Померла та позивач проживали разом, інші родичі приїжджали періодично.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про смерть (а.с.11), свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.12), копія рішення суду (а.с. 13), копія заяви (а.с.14-15), виписка (а.с.16), копія спадкової справи (а.с.31-45), копія ухвали суду (а.с.105).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про смерть (а.с.11), свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.12), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме смерть ОСОБА_6 , перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі.

Суд вважає належним доказом: виписку (а.с.16), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме стан здоров`я ОСОБА_6 на час її смерті.

Суд вважає належними доказами: копію рішення суду (а.с. 13), копію заяви (а.с.14-15), копія ухвали суду (а.с.105), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі.

Суд вважає належним доказом: копію спадкової справи (а.с.31-45), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме звернення позивача та відповідачок до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , відмову нотаріуса ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 .

Суд вважає належними доказами показання свідка ОСОБА_8 , так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю до часу смерті останньої.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази, які визнані належними, допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази, які визнані допустимими та належними є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 1991 року по 3 вересня 2015 року, що встановлено свідоцтвом (а.с.12), рішенням (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що встановлено свідоцтвом (а.с.11).

Позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , постановою нотаріуса від 24 січня 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо встановити факт шлюбних стосунків між ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_6 , як між чоловіком та дружиною, що вбачається з копії спадкової справи (а.с.31-45).

Позивач постійно допомагав померлій, остання хворіла, погано пересувалася. Померла та позивач проживали разом, інші родичі приїжджали періодично, що встановлено поясненнями свідка, не спростовано іншими доказами по справі.

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 293 ЦПК України, о креме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 28 грудня 1991 року по 3 вересня 2015 року. Отже в цей час вони проживали у зареєстрованому шлюбі. Факт перебування в шлюбі може бути встановленим документами, а саме свідоцтвом про шлюб та документом, що підвереджує розірвання шлюбу. У судовому засіданні встановлені наявність у позивача свідоцтва про шлюб та рішення про розірвання шлюбу. Отже суд не має повноважень встановлювати юридичний факт проживання позивача та ОСОБА_6 однією сім`єю у період існування шлюбу.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу та до смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , минуло 3 роки 8 місяців 29 днів.

Як передбачено ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Факт проживання однією сім`єю, відповідно до ст. 1264 ЦК України, надає право особі набути статус спадкоємця четвертої в тому випадку, якщо він проживав однією сім`єю із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю на протязі 3 років 8 місяців 29 днів не надає підстав для виникнення у позивача права на спадкування як спадкоємця четвертої черги або будь-яких інших прав.

При визначенні кола осіб, які «проживали однією сім`єю», слід виходити із приписів ст. 3 СК, за якою сім`ю складають особи, що спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Це можуть бути особи, які не пов`язані із спадкодавцем кровним спорідненням, не були його родичами, зокрема няні, домашні працівниці, інші особи, які з певних причин проживали однією сім`єю із спадкодавцем.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України ш любом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.2 ст. 21 СК України п роживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Як передбачено ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Отже правова природа перебування в шлюбі та проживання однією сім`єю є різними. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Спільне проживання передбачає таки ознаки як спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність певних взаємних прав та обов`язків, згідно ст. 21 ч.2 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Отже час перебування в шлюбі не може бути визнаний тотожним, визначеному ст. 1264 ЦК України поняттю «проживання однією сім`єю».

Як передбачено ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Суд бере до уваги, що відповідно до ст.1261 ЦК України той з подружжя, який пережив померлого, є спадкоємцем першої черги, тобто перебування в шлюбі відносить особу до першої черги спадкоємців.

Також суд бере до уваги, що законодавець відокремив підстави для визначення особи спадкоємцем першої та четвертої черги і не зазначив, що час перебування в шлюбі зараховується в строк передбаченого ст.1264 ЦК України поняття «проживання однією сім`єю».

Тому час перебування у шлюбі суд не може включати до часу, визначеного ст. 1264 ЦК України, як поняття «проживання однією сім`єю».

Суд вважає, що особа, яка претендує на спадщину, не може мати одночасно ознаки спадкоємців різних черг.

Задоволення позову призведе до того, що суд, всупереч вимогам закону, наділить позивача ознаками спадкоємця першої та четвертої черги.

Таким чином, оскільки позивач проживав зі спадкодавцем ОСОБА_6 менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, підстав для встановлення зазначеного юридичного факту, не мається, оскільки становлення факту проживання однією сім`єю менше ніж п`ять років, не тягне за собою виникнення у позивача права на спадкування у четверту чергу.

Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Оскільки суд прийшов до висновку про те, що відсутні підстави для встановлення факту проживання позивача однієї сім`єю з померлою, то відсутні підстави для зміни позивачеві черговості одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_6 не мається, оскільки позивач не набуває права на спадкування після смерті ОСОБА_6 як спадкоємець за законом четвертої черги.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позивачем не доведені і не обґрунтовані позовні вимоги належними та допустимим доказами, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 21, 74, 114 СК України, ст. ст. 1259, 1261, 1264 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77, 79, 80, 81, 82, 133, 141, 228, 258-260, 263-265, 274, 287, 293, 315, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визнання права на спадкування за законом першої черги - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 13 листопада 2020 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов