П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року місто Київ

справа № 761/40405/16-ц

провадження №22-ц/824/10869/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Махлай Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Територіальна громада міста Києва в особі в особі Київської міської ради

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 9 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Савицького О.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та Територіальної громади м.Києва в особі КМР на його користь 772142 грн.99 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 1 вересня 2015 року між ним та ПАТ «КБ «Хрещатик» був укладений договір банківського вкладу «Подвійна сила» № 45D- 618676 у національній валюті із щомісячною сплатою процентів, за яким банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 250000 грн. на депозитний рахунок № НОМЕР_1 на строк з 1 вересня 2015 року по 5 вересня 2016 року. Також був укладений Договір банківського вкладу «Осінній оксамит» у національній валюті із щомісячною приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу № 45D- 618676 від 13 листопада 2015 року, за яким банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 563250 грн. на депозитний рахунок НОМЕР_2 на строк з 13 листопада 2015 року по 13 грудня 2016 року. Позивач не має можливості користуватися своїми грошима, оскільки згідно з постановою Правління Національного Банку України від 5 квітня 2016 року № 234 ПАТ «КБ «Хрещатик» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення Правління Національного Банку України від 2 червня 2016 року № 46-рш було відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик». 17 червня 2016 року позивачем було подано заяву про кредиторські вимоги. В подальшому, позивачем було отримано від ФГВФО гарантовану суму відшкодування у порядку ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» лише за договором банківського вкладу «Подвійна сила» № 45D- 618676 від 1 вересня 2016 року в розмірі 178113 грн.01 коп. Таким чином, позивач вважає, що розмір неповернутої суми вкладі та нарахованих процентів за двома договорами з урахуванням виплаченої суми ФГВФО, становить 763940 грн.03 коп. При цьому, на думку позивача, саме через дії відповідачів, як власників істотної участі банку, він позбавлений можливості користуватися своїм майном, адже всупереч ч.4 ст.58 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відповідачі не вжили жодних реальних заходів для запобігання неплатоспроможності ПАТ «КБ «Хрещатик».

За вказаних обставин та з метою відновлення свого порушеного права позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 9 грудня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення збитків.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, , в який просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції неправильно та не в повному обсязі з`ясував дійсні обставини справи, що мають значення для справи, неправильно застосував норми, які підлягають застосуванню, визнав встановленими діякі обставини, що мають значення для справи, незважаючи на їх недоведеність, в результаті чого дійшов висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Зокрема, посилається на те, що ОСОБА_2 є кінцевим бенефіціарним власником ПАТ КБ «Хрещатик», згідно з даними Фонду гарантування вкладів фізичних осіб акціонерами банку є 43 юридичні ті фізичні особи, в т.ч. ОСОБА_2 , Територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради через Департамент фінансів виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації та через Департамент комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_3 . Апелянт, як владник банку, який внаслідок банкрутства банку втратив кошти в сумі 763940 грн.03 коп., вважає винними у заподіянні йому матеріальної шкоди відповідачів, якими не було здійснено докапіталізацію банку. Одна з основних версій проблем банку пов`язана з тим, що Київська міська адміністрація вирішила вивести свої рахунки з банку «Хрещатик». Комунальні підприємства міста Києва створені на підставі розпоряджень Київської міської державної адміністрації та підпорядковуються їй в адміністративному порядку. Одночасне закриття рахунків та зарплатних проектів в ПАТ КБ «Хрещатик» всіма великими комунальними підприємствами міста Києва за декілька днів до прийняття Правлінням НБУ рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних підтверджує те, що Київська міська рада знала про близький до банкрутства стан банку, однак не тільки не вчинила жодних дій для покращення такого стану, а й навпаки ускладнила його, організувавши закриття рахунків комунальними підприємствами міста. Ще однією причиною банкрутства банку є виведення коштів зі своїх рахунків в банку компаніями, пов`язаними з акціонерами банку, та кредитування банком зазначених компаній, кредити яких були недостатньо забезпечені. Апелянт вважає, що такі обставини дають підстави для висновку про наявність причинного зв`язку між діями відповідачів, як пов`язаних з банком, та негативними наслідками, що настали для банку ( у вигляді настання його неплатоспроможності) та завданні збитків позивачу - неможливості розпорядження належними йому коштами. На ці обставини суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення суду.

Крім того, посилається на те, що висновки суду першої інстанції про те, що рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 19 січня 2019 року, яке залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду, встановлено, що до прийняття НБУ постанови про віднесення банку Хрещатик до неплатоспроможних призвели не дії акціонерів та органів управління банку, є передчасними, оскільки постановою Верховного Суду від 16 травня 2019 рок судові рішення судів попередніх інстанцій скасовані, а справу направлено на новий розгляд.

Також посилається на те, що висновки суду про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме дії КМР та ОСОБА_2 призвели до настання негативних наслідків у вигляді заподіяння збитків, є необґрунтованими, оскільки збитки підтверджуються договорами банківських вкладів, банківськими виписками про залишок коштів на рахунках та фактом неповернення грошових коштів позивачу. Протиправні дії/бездіяльність та вина відповідачів підтверджується фактом віднесення банку до категорії неплатоспроможних на підставі постанови НБУ № 234 від 5 квітня 2016року, а бездіяльність відповідачів (нездійснення докапіталізації банку) призвела до віднесення банку до категорії неплатоспроможних, що в подальшому обумовило та стало однією із підстав прийняття НБУ рішення про ліквідації банку «Хрещатик» та неповернення позивачу вкладів.

У відзиві представник Київської міської ради просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішенні суду першої інстанції без змін. У відзиві посилається на , що акціонерами та органами управління банку здійснювались заходи щодо виконання нормативів та вимог НБУ, стабілізації стану та недопущення наслідків настання його неплатоспроможності. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення відповідальності за неповернення позивачеві вкладів на Київську міську раду, яка здійснює свою участь у банку через Департамент фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації, якому належить 24,9397% акцій банку та через Департамент комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), якому належить 0,0605% акцій банку.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судове засідання не з`явився ОСОБА_2 , якому судове повідомлення не було вручено у зв`язку з відсутністю адресата за зазначеною у повідомленні адресою, про що міститься відмітка працівника поштового відділення,, а також не з`явилися представники третіх осіб, які про день та час розгляду справи повідомлені, причини своєї неявки суду не повідомили. Зважаючи на зазначені обставини, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Коваленко Є.В. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, а також пояснив, що 2 жовтня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був внесений запис про припинення юридичної особи ПАТ «КБ «Хрещатик». Отже, процедура ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» завершена і повноваження Фонду припинені, а тому положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вже не застосовуються до правовідносин, що стосуються повернення позивачу вкладів з ПАТ «КБ «Хрещатик». Посилання суду першої інстанції і представника Київської міської ради на те, що позивач має право отримати суми своїх банківських вкладів під час процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» в порядку задоволення акцептованих вимог кредиторів, як це передбачено положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», також вже є безпідставними.

Представник Київської міської ради Одноволик О.Г. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 1 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір банківського вкладу «Подвійна сила» № 45D- 618676, за умовами якого банк приймає грошові кошти на депозитний рахунок № НОМЕР_1 , що відкривається банком на ім`я ОСОБА_1 в сумі 250000 грн. на термін з 1 вересня 2015 року по 5 вересня 2016 року зі сплатою 25,22% річних.

13 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено Договір банківського вкладу «Осінній оксамит» № 45D- 638918, за умовами якого банк приймає грошові кошти на депозитний рахунок № НОМЕР_3 , що відкривається банком на ім`я ОСОБА_1 в сумі 563250 грн. на термін з 13 листопада 2015 року по 13 грудня 2016 року зі сплатою 24,5% річних.

Після закінчення строку дії договорів суми вкладів та нарахованих відсотків позивачу банком повернуті не були.

Крім того, судом установлено, що на підставі постанови Правління Національного Банку України № 231/БТ від 4 квітня 2016 року ПАТ «Комерційний Банк 2Хрещатик» було віднесено до категорії проблемних.

Постановою Правління Національного Банку України № 234 від 5 квітня 2016 року ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних.

5 квітня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик», згідно з яким з 5 квітня 2016 року в ПАТ «КБ «Хрещатик» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик».

Рішенням Правління Національного банку України від 2 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 3 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», а умовами якого в ПАТ КБ «Хрещатик» розпочато процедуру ліквідації з 6 червня 2016 року до 5 червня 2018 року.

На підставі п.2 ч.5 ст.12, ч.1 ст.35, ч.5 ст.44, ч.3 ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 травня 2018 року № 1452 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» строком з 6 червня 2018 року до 5 червня 2020 року включно.

Договором банківського вкладу «Подвійна сила» № 45D- 618676 від 1 вересня 2015 року та за договором банківського вкладу «Осінній оксамит» від 13 листопада 2015 року позивача було включено до Реєстру акцептованих кредиторів. В силу положень ст.ст.48, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також враховуючи, що у ПАТ «КБ «Хрещатик» триває ліквідаційна процедура, задоволення вимог кредиторів банку, здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки з 6 червня 2016 року в ПАТ КБ «Хрещатик» розпочата процедура ліквідації, позивач має право отримати належну йому суму банківського вкладу виключно у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку. Крім того, суд першої інстанції також виходив із того, що позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме дії Київської міської ради та ОСОБА_2 призвели до настання негативних наслідків у вигляді заподіяння збитків. Також не підтверджені належними доказами факт неправомірності дій або бездіяльності відповідачів, внаслідок яких було оголошено неплатоспроможним ПАТ КБ «Хрещатик», що стало наслідком неотримання позивачем депозитних вкладів у повному обсязі.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №756/1529/15-ц вказано, що апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Установлено, що запис № 128000175 про проведення державної реєстрації припинення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», як юридичної особи, внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 2 жовтня 2020 року. Саме з цього часу ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідований.

Отже, на момент винесення рішення судом першої інстанції в ПАТ «КБ «Хрещатик» тривала процедура ліквідації банку. Враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що задоволення вимог кредиторів банку в такому випадку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст.58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» ( в редакції на 5 квітня 2016 року, чинній станом на момент віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних) учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність.

Передбачене ст.58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність може бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможного банку.

Відповідальність особи у вигляді обов`язку відшкодувати шкоду настає лише за наявності в сукупності таких умов, які утворюють склад цивільного правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправність поведінки, причинний зв`язок між поведінкою і шкодою, вина..

Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 753/23222/15-ц, у постанові від 5 червня 2019 року у справі № 757/21639/15-ц, у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 757/172/16-ц.

Отже, вимагаючи відшкодування шкоди з відповідачів як власників істотної участі банку, позивачу належало довести факт завдання йому шкоди завдавачем такої шкоди, її розмір, надати докази невиконання відповідачем зобов`язання або вчинення ним протиправних дій, вину та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань відповідачем та заподіяною шкодою.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірних дій або бездіяльності Київської міської ради та ОСОБА_2 , їх вини та причинно - наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю Київської міської ради і ОСОБА_2 , оголошенням банку неплатоспроможним та неотриманням позивачем депозитних вкладів у повному обсязі.

Настання факту неплатоспроможності банку не є достатнім доказом того, що власники істотної участі не вживали заходів для її уникнення.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що до ОСОБА_2 , як власника істотної участі у ПАТ «КБ «Хрещатик» застосовувалися будь-які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, оскільки його вина у настанні неплатоспроможності банку не встановлена й не доведена, як не встановлена і недоведена вина Київської міської ради.

Посилання апелянта на постанову Правління Національного банку України № 234 від 5 квітня 2016 року, як на доказ вини відповідачів, які є власниками істотної участі банку, суд не бере до уваги, оскільки Національний банк України не є повноважним органом, який встановлює наявність або відсутність вини особи.

Посилання апелянта на те, що Київська міська ради, організувавши закриття рахунків комунальними підприємствами міста, тим самим довела банк до банкрутства, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки є припущенням позивача, а рішення на припущеннях ґрунтуватися не може.

Інших доказів наявності вини відповідачів позивачем не надано.

Наведене дає підстави для висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінені судом на предмет їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивачем не доведено завдання йому шкоди внаслідок дій чи бездіяльності Київської міської ради та ОСОБА_2 , що є процесуальним обов`язком позивач, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного рішення не впливають. При вирішенні цієї справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 9 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д.Махлай

А.М.Стрижеус