Постанова

Іменем України

07 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 202/327/20

провадження № 61 -10384св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Штелик С.П., учасники справи:

стягувач - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

боржник - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала касаційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2020 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р, Макарова М.0.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Заява мотивована тим, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2010 року у справі № 2-1578/2010 зобов`язано ОСОБА_2 сплатити на його користь суму індексації грошового зобов`язання за вироком суду та 3 % річних у розмірі 56 121,00 грн.

18 грудня 2019 року він дізнався від державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2010 року у справі №2-1578/2010 у зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_2 значиться померлим, про що складено актовий запис № 4 від 07 листопада 2018 року Чечелівським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Посилаючись на те, що правонаступником померлого ОСОБА_2 є його син, спадкоємець першої черги за законом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 просив суд: визнати ОСОБА_3 правонаступником його померлого батька ОСОБА_2 ; у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 припинити його статус сторони виконавчого провадження із заміною належного боржника на його правонаступника та спадкоємця першої черги за законом сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні по виконавчому листу № 2-1578/10 виданому 14 січня 2011 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що в матеріалах справи наявна відповідь державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори про відсутність спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , що свідчить про те, що на момент розгляду заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, спадщину після померлого боржника по виконавчому провадженню - ОСОБА_2 , ніхто не прийняв, інші відомості відносно прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні та ОСОБА_1 суду не надані, клопотання про витребування таких доказів останнім суду не заявлялись, у зв`язку із чим не можуть бути взяті до уваги посилання заявника, що ОСОБА_3 є правонаступником свого померлого батька, оскільки зазначене не підтверджено належними та допустимими доказами, заява необґрунтована, передбачених законом підстав для її задоволення немає.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2020 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Замінено сторону виконавчого провадження у справі № 2-1578/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про індексацію розміру грошового зобов`язання та виплати річних, а саме - боржника ОСОБА_2 на його спадкоємця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмеживши відповідальність правонаступника вартістю майна, одержаного ним у спадщину.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що місцем постійного проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 , останній не спростовував своєї реєстрації за вказаною адресою та зазначав вказану адресу як місце свого постійного проживання в документах, адресованих суду. ОСОБА_3 не звертався до нотаріуса з заявою про відмову від спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, таким чином, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вважається таким, що спадщину прийняв та є спадкоємцем померлого.

Крім того, апеляційний суд посилається на висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 у справі № 2-2697/11, згідно з яким обов`язок спадкодавця щодо сплати заборгованості, присудженої судом (кредиторові) із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців, а тому вимоги про заміну сторони виконавчого провадження - боржника його правонаступником підлягають задоволенню.

Короткий зміст касаційної скарги

У липні 2020 року ОСОБА_3 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не відповідала вимогам пункту 1, 2, 4 частини другої статті 356 ЦПК України, проте апеляційний суд на дані обставини уваги не звернув та постановив ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції, порушивши вимоги статті 76 ЦПК України, встановив місце проживання ОСОБА_3 на підставі наданих останнім процесуальних документів, які були адресовані суду. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України саме ОСОБА_1 повинен був довести ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів стосовно родинних відносин між ОСОБА_3 та померлим ОСОБА_2 , віднесення ОСОБА_3 до числа спадкоємців, а також постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем. Разом з тим, ОСОБА_1 не заявляв клопотання про витребування доказів, які б підтвердили вказані обставини.

Також, посилання апеляційного суду на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 у справі № 2-2697/11 є помилковими, оскільки встановлені обставини справи суттєво відрізняються від даної справи.

Доводи інших учасників справи

У вересні 2020 року ОСОБА_1 направив до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, який обґрунтовано тим, що суд апеляційної інстанції правильно застосував висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 у справі № 2-2697/11, а також норми частини третьої статті 1268 ЦК України. Крім того, ОСОБА_1 були надані до суду першої та апеляційної інстанцій докази стосовно того, що Верховний Суд викладав висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, тому на підставі статті 396 ЦПК України касаційне провадження необхідно закрити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про індексацію розміру грошового зобов`язання та виплати річних задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму індексації грошового зобов`язання за вироком суду в розмірі 47 978,95 грн та 3 % річних 8 142,36 грн, а всього 56121,31 грн та судові витрати по справі у розмірі 681,21 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 27 грудня 2010 року та на його виконання Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 14 січня 2011 року видано виконавчий лист, який пред`явлено ОСОБА_1 для примусового виконання до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на підставі вказаного вище виконавчого листа, відкрито виконавче провадження № 53098600, вказане виконавче провадження постановою від 18 грудня 2019 року закінчено у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 , про що складено актовий запис № 4 від 07 листопада 2018 року реєстратором Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 78).

Зазначену постанову про закінчення виконавчого провадження направлено на адресу ОСОБА_1 18 грудня 2019 року (а.с. 77).

На виконання ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори надіслав на адресу суду листа, відповідно до якого повідомив, що станом на 12 березня 2020 року, згідно даних архіву Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори після померлого ОСОБА_2

02 листопада 2018 року, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті З ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувана чи боржника.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення коштів входять до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Згідно статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України, які регламентують порядок пред`явлення вимоги до спадкоємців. Недотримання цього порядку, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України правила - це правила, які чітко визначені законодавцем за яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що він 18 грудня 2019 року лише дізнався про смерть боржника - ОСОБА_2 та у порядку статті 442 ЦПК України звернувся до суду із вказаною заявою.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76,77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних

прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Установлено, що відповідних аргументів та доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених статтею 1281 ЦК України щодо пред`явлення вимоги до спадкоємців, заявником не надано, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви є правильним.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, на вказане уваги не звернув, не перевірив дотримання ОСОБА_1 правил, передбачених статтею 1281 ЦК України у даних правовідносинах, внаслідок чого зробив неправильний висновок про наявність правових підстав для задоволення заяви.

Разом з цим, Верховний Суд вважає, що посилання апеляційного суду на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 у справі № 2-2697/11 є безпідставними, оскільки встановлені фактичні обставини у справі № 2-2697/11 та справі, яка переглядається є різними, що виключає можливість її застосування.

Посилання у відзиві на касаційну скаргу на те, що ОСОБА_1 були надані до суду першої та апеляційної інстанцій докази стосовно того, що Верховний Суд викладав висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, тому на підставі статті 396 ЦПК України касаційне провадження необхідно закрити є безпідставними, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 6 частини другої статті 389 ЦПК України.

Висновки з результатом розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З урахуванням встановлених у справі обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з мотивів, зазначених у цій постанові

Керуючись статтями 400, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2020 року скасувати, ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик