Справа № 503/1914/16-ц
Провадження № 6/503/25/20
УХВАЛА

Іменем України

16 листопада 2020 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Калашнікової Т.О.

при секретарі Поліковській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду від 31.03.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із вказаною заявою, в якій просять відстрочити виконання судового рішення від 31.03.2017 року. Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони разом із малолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають у житловому будинку по АДРЕСА_1 . Однак, на підставі виконавчого листа Одеського апеляційного суду №503/1414/16 від 04.12.2017 року повинні виселитись з вказаного житлового приміщення. Разом з тим, виконання судового рішення на даний час ускладнюється у зв`язку з хворобою дочки та початком опалювального сезону у зимовий період. Ці обставини позбавляють їх можливості виконати судове рішення одразу.

В судове засідання заявники не з`явились та надали суду заяву, в якій вимоги підтримали та просили проводити розгляд заяви у їх відсутність.

Стягувач ОСОБА_3 у судове засідання також не з`явилась та у поданому нею відзиві просила проводити розгляд заяви без її участі та у відсутність її представника, а у задоволенні заяви відмовити.

Представник Служби у справах дітей Кодимської РДА у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви повідомлений у встановленому порядку.

Представник Кодимського РВ ДВС ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання також не з`явився та надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд заяви у його відсутність, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою всіх учасників справи у судове засідання.

Дослідивши матеріали цивільної справи № 503/1914/16-ц та заяви про відстрочення виконання судового рішення, суд дійшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 31.03.2017 року (а.с.131-135 матеріалів цивільної справи №503/1914/16-ц) позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення, задоволено у повному обсязі та відповідачів виселено з житлового будинку по АДРЕСА_1 , із зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.10.2017 року (а.с.186-192 матеріалів цивільної справи №503/1914/16-ц) судове рішення І-ї інстанції змінено та з його мотивувальної та резолютивної частин виключено судження про зняття відповідачів з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України. В решті рішення суду залишено без змін.

Крім того, вищевказаним рішенням апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником житловому будинку по АДРЕСА_1 .

26.10.2017 року Апеляційний суд Одеської області видав виконавчий лист про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з житлового будинку по АДРЕСА_1 , де вони проживають та є зареєстрованими.

04.12.2017 року Кодимським районним судом Одеської області за вказаним рішенням суду видано виконавчі листи, які в цей же день були пред`явленні для виконання до Кодимського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області із заявами стягувача ОСОБА_3 про відкриття виконавчих проваджень.

05.12.2017 року за даними виконавчими листами винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 55303034 та № 55303460.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Правила цієї статті кореспондуються із положеннями статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Отже, підставою для застосування положень ст. 435 ЦПК України є обставини, що перешкоджають належним чином виконати судове рішення в цивільній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Натомість, заявниками не надано жодних доказів щодо наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення суду або роблять його виконання неможливим, в тому числі щодо хвороби дитини, так як і доказів того, що в разі відстрочки виконання судового рішення, рішення суду буде виконане.

Що стосується початку опалювального сезону у зимній період, то така обставина існувала і на момент ухвалення рішення, що примусово виконується. До того ж, ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 12.02.2020 року за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже було відстрочено виконання рішення суду від 31.03.2017 року до закінчення опалювального сезону 2019-2020 років, але не більше ніж до 30 квітня 2020 року.

Ретельний аналіз цих обставин безумовно вказує на те, що заявники, подаючи до суду повторну заяву про відстрочення виконання рішення суду з одних і тих самих підстав, вчиняють дії, які мають характер зловживання процесуальними правами, та спрямовані на перешкоджання виконання судового рішення, в розумінні ст.44 ЦПК України.

Крім того, відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Згідно ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Отже, судом встановлено, що рішення суду від 31.03.2017 року у не скасованій частині на протязі більше ніж 3 років не виконується, а тому прохання заявників про відстрочення виконання рішення суду не відповідають вимогам закону.

Крім того, згідно ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Наведене свідчить, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає безумовному виконанню. Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Ст. 9 Конституції України йдеться про те, що міжнародні договори, ратифіковані Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Отже, норми Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і все, що з неї витікає, є частиною законодавства України і має застосовуватися нарівні із законами, прийнятими урядом. Це, зокрема, продиктовано пп. «Ь» п. 3 ст. 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, учасником якої є Україна, та відповідно до якого поряд із нормами міжнародного договору обов`язково треба використовувати подальшу практику застосування договору, який встановлює угоду учасників щодо його тлумачення.

Так, у рішенні від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» Європейський суд з прав людини тлумачить частину 1статті 6 Конвенції, сформульовану так: «Кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків(...),має право на справедливий(...)розгляд у продовж розумного строку(...) судом, встановленим законом», а саме, зазначає, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які, у країні яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 53 рішення від 29.06.2004 у справі «Войтенко проти України» суд нагадав, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить утручання в право на мирне володіння майном, що викладене в §1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відстрочення виконання судового рішення у вищевказаній справі призведе до порушення прав законного власника житлового будинку ОСОБА_3 .

Крім того, подальше невиконання рішення суду завдасть шкоду ОСОБА_3 . У такий спосіб невиправдано та свавільно буде порушено її право на справедливий суд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин, суд вважає, що заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відстрочення виконання судового рішення є безпідставною та необґрунтованою, та в її задоволенні належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 9, 41, 129-1 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України, ст. 33 ЗУ "Про виконавче провадження", ст. ст. 435, 260-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду від 31.03.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений в день винесення.

Суддя

Кодимського районного суду Т.О. Калашнікова