ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9470/20 Справа № 180/1256/20 Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди.

Вказував, що він знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». За час роботи на даному підприємстві він отримав професійні захворювання, які обумовлені умовами, в яких він працював. Важка праця, пил, шум, марганець, перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу сприяли розвитку професійних захворювань.

Вказував також на те, що згідно виписки із акту огляду МСЕК від 02 червня 2011 року йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 65% та встановлено третю групу інвалідності; згідно виписки із акту огляду МСЕК від 05 червня 2013 року визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 65% та встановлено третю групу інвалідності.

Зазначав, що внаслідок втрати професійної працездатності вважає, що зазнав моральної шкоди, оскільки він втратив професійну працездатність; перестав бути повноцінною людиною; що вимагає додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров`я, він обмежений у спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв`язки.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" судовий збір на користь держави в розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили змінити рішення суду у частині розміру відшкодування моральної шкоди, зменшити розмір стягнутої з АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 суми в рахунок відшкодування моральної шкоди з 100 000 грн. до 55 000 грн. з утриманням податків та зборів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач щорічно здійснює фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників; при прийнятті на роботу ОСОБА_1 проведено інструктаж та попереджено про наявність джерела підвищеної безпеки та шкідливих умов праці на підприємстві в зв`язку зі специфікою виробництва; місцевий суд не прийняв до уваги виписку із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності ОСОБА_1 , якою встановлено 55% втрати професійної працездатності, сума стягнута судом є завищеною; стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом позивача, який з 23 травня 2020 року відповідно до пп.164.2.14, п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України є об`єктом оподаткування; місцевий суд не розглянув клопотання відповідача відносно витребування у позивача реквізитів, необхідних для добровільного виконання судового рішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

За час роботи на даному підприємстві він отримав професійне захворювання, яке обумовлено умовами в яких він працював.

За висновком МСЕК Серії 10ААА №070521 від 02 червня 2011 року ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 55 %, та встановлено ІІІ групу інвалідності.

За висновком МСЕК Серії АБ №0003728 від 05 червня 2013 року ОСОБА_1 встановлено безстроково втрату професійної працездатності у загальному розмірі 55 %, та встановлено ІІІ групу інвалідності.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи значні тяжкі зміни життєвих зв`язків позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню 100 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, втім з врахуванням змін до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України, вважає за необхідне доповнити рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п.13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, який визначено, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано відсоток втрати позивачем професійної працездатності у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та є значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

В той же час доводи апеляційної скарги відповідача про те, судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, норма набрала чинності з 23 травня 2020 року, заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розмір моральної шкоди необхідно стягнути з урахуванням утримання з нього обов`язкових податків і зборів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, відповідно до положень ст.376 ЦПК України шляхом доповнення другого абзацу резолютивної частини рішення. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити частково.

Другий абзац резолютивної частини рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року доповнити словами - "з утримання податків та зборів".

В решті рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.