Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2020 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Ромазан Л.С.,

при секретарі Будз М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовлі цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 460.75 доларів США, що за курсом 26.08 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 16. 03. 2020 року складає 12016.36 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідно до укладеного кредитного договору № 94583 - CRED від 16.10.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000 доларів США на термін до 15.10.2009 року і зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та порядок, встановлений кредитним договором. Згідно із договором у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит в розмірі 2000 доларів США. Порушуючи умови кредитного договору, відповідач свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором у встановленому договором порядку та у строки у зв`язку із чим станом на 16.03.2020 року виникла заборгованість в сумі 460.75 доларів США, що складається із 429.68 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом, а також штрафів відповідно до договору: 9.59 доларів США - штраф (фіксована частина), 21.48 доларів США штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за договором №94583 - CRED між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого він зобов"язався погасити заборгованість, яка виникне у позивачальника. У зв"язку із виникненням боргу у ОСОБА_1 перед банком позивачем на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором № 94583 - CRED. Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення.

На даний час відповідачі продовжують ухилятися від виконання своїх зобов`язань, тому просить стягнути з відповідачів солідарно вказану суму заборгованості, а також судові витрати у справі.

В судове засідання представник позивача не з`явився, вказав у позові про розгляд справи за його відсутності та висловив згоду на винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву, згідно з якою позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором нею погашено в повному обсязі, що підтверджується рішенням Теребовлянського районного суду від 27.01.2011 року. Вважає позовні вимоги банку безпідставними та просить відмовити у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився із невідомих причин, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного.

Згідно з умовами укладеного договору № 94583 - CRED від 16.10.2007 року ОСОБА_1 отримала в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у розмірі 2000 доларів США на термін до 15.10.2009 року та зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та у порядку, встановлені кредитним договором (а.с.11 - 13).

16.10.2007 року за договором поруки № 94583 - CRED, який було укладено банком із поручителем ОСОБА_2 , останній зобов`язався виконати перед кредитором кредитні зобов"язання ОСОБА_1 (а.с.14).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

Відповідно до рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.12.2010 року у справі №2 - 956/10 , суд вирішив стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 94583 - CRED від 16.10.2007 року у розмірі 2477.77 дол. США, що за курсом 7.919 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/428 від 4.11. 2010 року складала в гривневому еквіваленті 19621.06 гривень, з яких: 1211.19 дол. США - заборгованість за кредитом; 1117.90 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, також штрафи: 250.00 дол. США штраф (фіксована частина), 116 .45 дол. США штраф ( процентна складова).

Згідно із повідомленням Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано - Франківськ) № 9160 від 17.09.2020 року заборгованість в сумі 19621.06 грн. відповідно до виконавчого листа Теребовлянського районного суду № 2 - 956 від 27.01.2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , сплачена ними в повному обсязі, що підтверджується квитанцією № 289 від 10.08.2011 року. В подальшому, 10.09.2011 року на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.54).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 94583 - CRED від 16.10.2007 року, доданого позивачем до позовної заяви, станом на 16.03.2020 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить в сумі 460.75 доларів США, що складається із: 429.68 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом, а також штрафів відповідно до договору: 9.59 доларів США - штраф (фіксована частина), 21.48 доларів США штраф (процентна складова).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, вимоги банку про стягнення прострочених процентів після серпня 2011 року, тобто дати, коли позичальником повністю повернуто позику, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналізуючи вищезазначені норми, суд вважає, що права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Відповідно до п.11 договору поруки, договір поруки діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Строк повернення кредиту, процентів і винагороди згідно з п.1.3 кредитного договору, визначено до 15 жовтня 2009 року, позичальник повернула банку заборгованість за кредитним договором 10 серпня 2011 року.

Слід зазначити, що правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Питання правильного застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду в постановах від 13 червня та 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, при цьому, позовні вимоги про стягнення заборгованості у солідарному порядку з поручителя, є необґрунтованими.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Керуючись ст.76-80, 263-265, 279 ЦПК України,суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 94583 - CRED від 16.10.2007 року в розмірі 460.75 доларів США, що за курсом 26.08 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 16. 03. 2020 року складає 12016.36 гривень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 23.11.2020 року.

Суддя