КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , згідно з яким, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог від 20.05.2019 року, просила: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість (основний борг) за договором позики в сумі 48 000,00 доларів США, 3 % річних у розмірі 118 418 грн. 21 коп. за порушення строку повернення позики та відсотки за користування зазначеною позикою у розмірі 756 286 грн. 95 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказувала, що 11.12.2015 року ОСОБА_3 позичив у неї у борг грошові кошти у розмірі 58 000,00 доларів США, про що склав відповідну розписку.

При цьому, зазначає, що за умовами вказаного договору вона передала у власність відповідачу вищенаведену суму коштів без нарахування процентів, а останній зобов`язався їх повернути весною 2016 року.

Разом з тим, незважаючи на отримання у жовтні 2018 року вимоги про дострокове повернення позики, відповідач станом на день звернення до суду своїх обов`язків не виконав та лише 22.11.2018 року частково погасив борг, сплативши готівкою 10 000,00 доларів США.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.07.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 48 000,00 доларів США - заборгованості за договором позики, 756 286 грн. 95 коп. - відсотків за користування позикою, 8 810 грн. 00 коп. - судового збору, а всього - 48 000,00 доларів США та 765 096 грн. 95 коп. В решті вимог відмовлено (а.с. 221-225).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без розгляду, а у разі, якщо суд апеляційної інстанції дійде до висновку, що провадження у справі відкрито з додержанням вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, - скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення процентів та у цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Так, в обгрунтування апеляційної скарги в частині порушення судом норм процесуального права, зазначає, що представник позивача не був наділений повноваженнями підписувати від імені позивача позовну заяву.

При цьому, заперечуючи щодо безпідставного стягнення з нього процентів за користування позикою, вказує, що у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення ст. 1048 ЦК України не можуть бути застосовані з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування (а.с. 234-237).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.09.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с. 241, 242).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.09.2020 року справу призначено до розгляду (а.с. 244).

В судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач та його представник у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає часткового задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.12.2015 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 58 000,00 доларів США, про що склав відповідну розписку.

При цьому, за умовами вказаного договору позивач передав у власність відповідачу вищенаведену суму коштів без нарахування процентів, а останній зобов`язався їх повернути весною 2016 року.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося сторонами під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, відповідач своїх обов`язків за договором позики не виконав та лише 22.11.2018 року частково погасив борг, сплативши готівкою 10 000,00 доларів США.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики у розмірі 48 000,00 доларів США та 756 286 грн. 95 коп., суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договором, укладеним між сторонами, не встановлений розмір процентів за користування позикою, позивач має право на їх отримання у відповідності до ст. 1048 ЦК України, тобто виходячи із рівня облікової ставки НБУ.

У свою чергу, оскаржуючи рішення суду першої інстанції та фактично не заперечуючи правильність висновків суду в частині стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 48 000,00 доларів США, відповідач зазначає про безпідставність стягнення з нього процентів за користування позикою, оскільки у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення ст. 1048 ЦК України не можуть бути застосовані з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Так, за змістом ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Пунктом 1 частини першої статті 15 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що правління НБУ приймає рішення, зокрема про встановлення та зміну облікової та інших процентних ставок Національного банку.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про Національний банк України» НБУ встановлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями.

Частиною другою статті 46 вказаного Закону НБУ здійснює дисконтну валютну політику, змінюючи облікову ставку НБУ для регулювання руху капіталу та балансування платіжних зобов`язань, а також коригування курсу грошової одиниці України до іноземних валют.

Пунктом 1.1 Положення про процентну політику НБУ, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.08.2004 року № 389 (далі - Положення № 389; чинне на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що облікова ставка НБУ - один з монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ установлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період, і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку.

Пунктами 3.1, 3.2 цього Положення визначено, що НБУ визначає розмір облікової ставки, дотримуючись таких основних принципів: облікова ставка використовується НБУ одночасно як засіб реалізації грошово-кредитної політики та орієнтир ціни на гроші; облікова ставка є одним із чинників, що характеризують основні напрями змін грошово-кредитного регулювання; облікова ставка має підтримуватися на позитивному рівні щодо прогнозного рівня інфляції, який визначається схваленими Кабінетом Міністрів України основними прогнозними макроекономічними показниками на відповідний рік та враховується під час складання державного бюджету з наступними змінами; облікова ставка є найнижчою серед процентних ставок, за якими НБУ може підтримати ліквідність банків. Визначення рівня та характеру змін облікової ставки НБУ залежить від тенденцій загального економічного розвитку, макроекономічних та бюджетних процесів, стану грошово-кредитного ринку. Національний банк під час визначення облікової ставки враховує й інші фактори, які можуть вплинути на вартість коштів у національній валюті, - інфляційні або девальваційні очікування, процентні ставки рефінансування, які використовуються центральними банками країн, що мають тісні торговельно-економічні зв`язки з Україною тощо.

Отже, враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16.08.2017 року у справі № 6-2667цс16.

Таким чином, враховуючи, що ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав.

Тобто, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Натомість, конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити ч.ч. 1,3 ст. 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

З урахуванням викладеного, а також зважаючи на те, що у розписці про надання позики в іноземній валюті, сплата процентів передбачена не була, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ч. 1048 ЦК України в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог позову про стягнення процентів у розмірі 756 286 грн. 95 коп. підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Доводи апелянта стосовно того, через відсутність у представника позивача повноважень підписувати від імені позивача позовну заяву оскаржуване рішення підлягає скасуванню у повному обсязі, а позов - залишенню без розгляду, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані відповідачем обставини у повному обсязі спростовуються матеріалами справи в їх сукупності та суперечать положенням ст.ст. 58, 60, 62, 64 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення процентів за договором позики - скасувати.

В цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення процентів за договором позики - відмовити.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 23 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська