Справа № 755/7349/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне рішення)

"18" листопада 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретаря - Передрій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, Центр захисту дітей «Наші діти», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м.Києва звернувся представник Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, Центр захисту дітей «Наші діти», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно дитини ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ; передати Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для його подальшого влаштування; стягнути з ОСОБА_1 кошти (аліменти) на утримання дитини в розмірі ј частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку) від заробітку відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття на особу або установу в якій буде перебувати дитина.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації перебуває ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах. ОСОБА_2 разом із матір`ю ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_1 . До Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації надійшло повідомлення середньої загальноосвітньої шкоди №103 м.Києва щодо неповнолітнього ОСОБА_2 , в якому зазначалось, що мати дитини потрапила до лікарні у відділення інтенсивної терапії, а його батько з родиною не проживає. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 батьком дитини є ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька внесено на підставі заяви про визнання батьківства від 22 грудня 2016 року №481/04.1-30. Місце проживання ОСОБА_1 невідоме, встановити його фактичне місце проживання не виявилось можливим.

10 грудня 2019 року неповнолітнього ОСОБА_5 влаштовано службою у справах дітей та сім`ї до Центру захисту дітей «Наші діти». Службі у справах дітей та сім`ї ОСОБА_2 надав письмове пояснення, яке виклав у присутності директора середньої загальноосвітньої школи №103 м.Києва, та зазначив, що батьком у його свідоцтві про народження вказаний ОСОБА_1 , данні про нього, як батька внесені за заявою матері у 2016 році. ОСОБА_1 бачив всього один раз, зв`язків з ним не підтримує, з його родичами не знайомий. Відповідно до експертного висновку про біологічне батьківство від 01 березня 2018 року ОСОБА_1 не є батьком неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 свідомо самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, не готує його до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування дитині, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, не створює належних умов для проживання та розвитку дитини, не цікавиться його здоров`ям та нехтує його проблемами. Питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 розглянуто Комісією з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надано висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з тим, що він ухиляється від виховання та утримання дитини.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначити справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації - Науменко І.І. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги та висновок органу опіки та піклування підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи без участі відповідача та третіх осіб, а також щодо винесення судом заочного рішення в даній справі, просила прийняти рішення у найкращих інтересах дитини.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином - за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву, зав чи клопотань до суду не подав.

Представник третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації - Вернигора В.Г. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позивні вимоги підтримала в повному обсязі та просила прийняти рішення в найкращих інтересах дитини.

Представник третьої особи Центру захисту дітей «Наші діти» - директор центру Луценко Н. в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, в якій просила розгляд даної справи провести у відсутність представника Центру захисту дітей «Наші діти», висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримала в повному обсязі та просила прийняти рішення виходячи з інтересів дитини.

Як визначено ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За викладених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі в судовому засіданні учасників справи та, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

За даними свідоцтва про народження, повторно виданого 06 грудня 2019 року, матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записана ОСОБА_3 , батьком - відповідач ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 , відомості про батька ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесено 22 грудня 2016 року на підставі заяви про визнання батьківства №481/04.1-30 від 22 грудня 2016 року (а.с.11-13).

Матір ОСОБА_2 - ОСОБА_3 померла

ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.14).

03 грудня 2019 року директором СЗОШ І-ІІІ ступенів №103 м.Києва начальнику Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації направлено повідомлення №188 про те, що учень 9-Б класу ОСОБА_2 , 2005 року народження, перебуває зараз у складних життєвих обставинах. Зі слів сусідів, 02 грудня 2019 року мати учня - ОСОБА_3 потрапила до лікарні у відділення інтенсивної терапії, старший брат - затриманий і перебуває у відділенні поліції, батько з сім`єю не проживає. В даному клопотанні викладено прохання забезпечити соціальний захист неповнолітнього ОСОБА_2 (а.с.21).

10 грудня 2019 року неповнолітній ОСОБА_2 надав Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації письмове пояснення, яке виклав власноручно в присутності директора середньої загальноосвітньої школи №103 м.Києва, де зазначив, що батька ОСОБА_1 він бачив один раз. Вказана особа його не виховувала та матеріально не утримувала. Приблизно в 2016 році він, разом з матір`ю, прийшов до Дніпровського ВДРАЦСу в м.Києві, де вперше побачив ОСОБА_1 , який був з перекладачем. Мати йому пояснила, що змінить йому по-батькові, зазначивши « ОСОБА_2 », щоб ОСОБА_1 міг вільно перетинати кордон України. Він з родичами вказаного чоловіка не знайомий, не обізнаний, де той проживає. Також в поясненнях зазначено, що ОСОБА_2 має брата ОСОБА_9 , який постійно перебуває в місцях позбавлення волі, де брат на теперішній час йому не відомо. Рідний брат матері проживає в Німеччині. Інших родичів немає. (а.с.19)

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 р. № 2342-ІУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей.

10 грудня 2019 року неповнолітнього ОСОБА_2 влаштовано Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації до Центру захисту дітей «Наші діти», про що складено Акт про факт передачі дитини (а.с.18).

Наказом №15 від 19 грудня 2019 року Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постановлено на профілактичний облік, як дитину, яка перебуває в складних життєвих обставинах (а.с.9).

В характеристиці, наданій директором та класним керівником СЗОШ І-ІІІ ступенів №103 м.Києва ОСОБА_2 , 2005 року народження, відображено, що батько ОСОБА_1 ніколи до школи не приходив, навчанням ОСОБА_2 не цікавився, з вчителями не спілкувався (а.с.46).

Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання комісії №5 від 11.03.2020) від 18 березня 2020 року №103/2133/41/3, комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що батько ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_2 не проживає, матеріально дитину не утримує, не цікавиться його здоров`ям та навчанням. Батько неповнолітнього ОСОБА_2 цілком самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не займається його вихованням, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний розвиток. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини. (а.с.7)

Предметом судового розгляду у цій справі є обставини щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно неповнолітньої дитини, батьком якого записаний відповідач за заявою останнього про визнання батьківства.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно частин 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно позовної заяви, представник позивача просить позбавити відповідача батьківських прав з підстав, визначених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, а саме, - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Системний аналіз зазначених вище норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається: "хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

У даній ситуації судом враховано, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

В матеріалах справи наявний експертний висновок про біологічне батьківство №MGT 2142 від 01.03.2018, за результатами якого біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_2 виключається (а.с.15).

Частинами другою та четвертою статті 155 СК України визначено, щобатьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

В даному аспекті суд враховує наведені вище надані дитиною ОСОБА_2 особисті письмові пояснення (а.с.19).

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові пояснення дитини ОСОБА_2 та, керуючись чинним сімейним законодавством України, діючи виключно з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в частині позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, оскільки відповідач, визнавши батьківство, про що подав до органу реєстрації актів цивільного стану відповідну заяву, свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини, навіть не спілкувався з ним, що підтверджується дослідженими судом доказами.

Відповідно до ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,слід передати Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації на піклування до встановлення піклування і призначення піклувальника.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд приходить наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням та в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено ст. 182 СК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З урахуванням положень частин 2 та 3 ст. 193 СК України, за якими, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах, за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, суд вважає за необхідне встановити порядок виконання рішення суду.

За змістом ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Законодавчо на відповідача покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання дитини, у зв`язку з чим, враховуючи вимоги ст.182 СК України, та беручи до уваги ненадання відповідачем будь-яких доказів на спростування обставин, викладених позивачем, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 27 травня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, на користь особи або установи в якій перебуватиме дитина.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення в повному обсязі позову Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, Центр захисту дітей «Наші діти», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Пунктом 6 ст.141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивач в силу п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2522,40 грн (за дві самостійні вимоги немайнового характеру та за вимогою про стягнення аліментів).

Крім цього, суд роз`яснює, що відповідно до положень статей 168, 169 СК України, ОСОБА_12 , у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду як із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 65 Цивільного кодексу України, ст.ст. 7, 150, 164, 166, 179, 180-183, 191, 193 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10,76-81, 89, 141, 209, 258, 259, 263-265, 272, 280-282, 354, 430ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації (, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Краківська,

буд. 20) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації (місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Краківська, буд. 20), Центр захисту дітей «Наші діти» (місцезнаходження: м.Київ, проспект П.Тичини, буд. 28-Б), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особу без громадянства, батьківських прав відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Передати Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для його подальшого влаштування.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі

1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 27 травня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, на користь особи або установи в якій перебуватиме дитина.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути зОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 2522,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: