КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів: Гуля В.В., Суханової Є.М. із участю секретаря Потоцької О.О., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови правління Гаражно-будівельного кооперативу «Дачний», в особі Мовлянова Миколи Алімжановича, про визнання незаконними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

18 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати дії голови Гаражно-будівельного кооперативу «Дачний» незаконними та зобов`язати голову Гаражно-будівельного кооперативу «Дачний» видати ОСОБА_1 документ, який підтверджує його членство в кооперативі, як користувача гаражними боксами № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він у травні 2018 року придбав у двох діючих членів кооперативу ОСОБА_2 гаражний бокс № НОМЕР_1 та у ОСОБА_3 , який успадкував у свого батька ОСОБА_4 , гаражний бокс № НОМЕР_2 у ГБК «Дачний».

Голова правління кооперативу, в подальшому, запропонував позивачу сплатити вступні внески по кожному гаражу на загальну суму 400 доларів США, однак позивач заперечував, оскільки набув членство, оскільки при вступі в кооператив вже сплачено вступні внески ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Дії голови ГБК «Дачний» ОСОБА_5 , вважає, є протиправними, оскільки той вимагає повторно пайовий внесок за переоформлення гаражних боксів.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не наведено підстав для висновку про те, що дії голови правління ГБК «Дачний» є незаконними, оскільки статутом передбачено сплачувати визначені статутом кооперативу та загальними зборами членів кооперативу внески, а голова правління Гаражно-будівельного кооперативу «Дачний» діє в межах своїх повноважень та статуту.

Крім того позивачем не оспорюється положення статуту кооперативу, який затверджений загальними зборами учасників кооперативу, в позові не міститься посилань на те, яке ж право чи цивільний інтерес позивача, як фізичної особи, порушені статутом.

З огляду на викладене, місцевий суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до голови правління Гаражно-будівельного кооперативу «Дачний», в особі Мовлянова Миколи Алімжановича, про визнання незаконними дії та зобов`язання вчинити певні дії є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_1 , у зв`язку із придбанням гаражів НОМЕР_1,НОМЕР_2 в ГБК «Дачний», 10 та 11 травня 2018 року звернувся до голови правління кооперативу із заявами про прийняття до його членів ( а.с. 5, 6, 8 ).

Листом від 15 травня 2018 року, за підписом в т.ч. голови правління, позивача повідомлено про необхідність сплати вступних внесків у розмірі 10 400 грн ( а.с. 4 ).

Посилаючись на незаконність його ( голови правління ) дій, ОСОБА_1 звернувся до суду із названими позовними вимогами ( а.с. 1-3 ), з приводу яких суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

29 липня 2005 року загальними зборами членів ГБК «Дачний» прийнятий статут кооперативу, який засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісковою Н.А. ( а.с. 12-21 ).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 статуту, Гаражно-будівельний кооператив «Дачний», який зареєстрований рішенням виконкому Дніпровської районної Ради м. Києва від 03 листопада 1986 №885, ідентифікаційний код №22934464, діє згідно із Законом України «Про кооперацію», іншими нормативними актами України та цим статутом.

За положеннями п.п. 4.4, 4.5, 4.6 статуту, вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви.

Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок та пай.

Рішення про прийняття в члени кооператив приймається на засіданні правління кооперативу і затверджується загальними зборами ( зборами уповноважених ) членів кооперативу.

Згідно п. 5.2 статуту, член кооперативу зобов`язаний додержуватися статуту та внутрішніх документів кооперативу, виконувати рішення органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу, виконувати свої зобов`язання перед кооперативом, сплачувати визначенні статутом кооперативу та загальними зборами членів ( зборами уповноважених ) кооперативу внесків, використовувати гараж відповідно до його призначення ( а.с. 12-21 ).

Відповідно ж до ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності.

Стаття 11 вищевказаного Закону передбачає, що вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви.

Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Як правильно встановлено місцевим судом, позивач просить суд зобов`язати голову правління ГБК «Дачний» видати документ, який підтверджує членство в ГБК, як користувача гаражних боксів № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , однак в той же час у позовній заяві та долучених до неї документів відсутні належні та допустимі докази, які свідчать, що позивач у визначеному статутом кооперативу порядку має членство в кооперативі ( рішення загальних зборів кооперативу інше ) та/або отримав відмову щодо включення його до членів кооперативу.

Відтак, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано, з посиланням на положення ст.ст. 4, 12, 77, 81, 265 ЦПК України, практику Європейського суду з прав людини, ст.129 Конституції України, ст. 11, 15, 16 ЦК України, дійшов висновку про те, що позивачем не наведено підстав для висновку про те, що дії голови ГБК «Дачний» є незаконними.

Як встановлено, статутом передбачено обов'язок сплачувати визначені статутом кооперативу та загальними зборами членів кооперативу внески, а голова правління Гаражно-будівельного кооперативу «Дачний» діє в межах своїх повноважень та статуту.

При цьому, позивачем не оспорюється положення статуту кооперативу, який затверджений загальними зборами учасників кооперативу, а в позові не міститься посилань на те, яке ж право чи цивільний інтерес позивача, як фізичної особи, порушені статутом.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, і з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 10, 11 Закону України «Про кооперацію», ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив законне та обґрунтоване рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 19 Конституції України, ст. 10 Закону України «Про кооперацію», ст. 43 ЦПК України, з точки зору апеляційного суду та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема про те, що дії голови ГБК «Дачний» є незаконними, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови правління Гаражно-будівельного кооперативу «Дачний», в особі Мовлянова Миколи Алімжановича, про визнання незаконними дії та зобов`язання вчинити певні дії - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Є.М. Суханова