КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 572/2474/19-ц
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року (суддя Волкова С.Я.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби про стягнення невиплаченої щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю,

встановила:

у серпні 2019р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з Державної казначейської служби України 79 543грн 75коп. додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та виплатити її як особі, віднесеній до категорії 1, інваліду ІІ групи інвалідності, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою, у розмірі 75% мінімальних пенсій за віком відповідно до положень статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із розрахунку, що мінімальна пенсія за віком визначається на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, невиплаченої з 24 липня 2011р. на підставі постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2012 року, а також 848648грн державної пенсії, як особі, віднесеній до категорії 1, інваліду ІІ групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до положень статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із розрахунку, що мінімальна пенсія за віком визначається на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, невиплаченої з 24 липня 2011р. на підставі постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2012 року.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2012 року було задоволено її адміністративний позов, зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області здійснити перерахунок державної пенсії ОСОБА_1 та виплатити її, як особі віднесеній до категорії 1, інваліду ІІ групи інвалідності, пов`язаною з Чорнобильською катастрофою в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, відповідно до положень статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку, що мінімальна пенсія за віком визначається на рівні прожиткового мінімуму

для осіб, які втратили працездатність, з 23 грудня 2010р. з урахуванням виплачених сум, але не довше строку встановлення ОСОБА_1 інвалідності відповідної групи; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну здоров`ю, та виплатити її, як особі віднесеній до категорії 1, інваліду ІІ групи інвалідності, пов`язаною з Чорнобильською катастрофою в розмірі 75 % мінімальних пенсій за віком, відповідно до положень статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку, що мінімальна пенсія за віком визначається на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 23 грудня 2010р. з урахуванням виплачених сум, але не довше строку встановлення ОСОБА_1 інвалідності відповідної групи.

Позивач стверджувала, що 27 березня 2014р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області були відкриті виконавчі провадження з примусового виконання постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2012 року, їй були виплачені грошові кошти за період з 23 грудня 2010р. по 23 липня 2011р., інші кошти, належні до виплати, їй не надходили, тому держава повинна сплатити їй зазначені грошові кошти.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Позивач посилається на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи та безпідставне неврахування доводів позовної заяви про те, що в установленому законом порядку на підставі постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2012 року було підтверджено її право на отримання невиплаченої щомісячної додаткової пенсіїза шкоду, заподіяну здоров`ю, та державної пенсії, як особі, віднесеній до категорії 1, інваліду ІІ групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою, рішення суду не виконане, тому саме держава повинна сплатити вказані грошові кошти.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивач ОСОБА_1 направила на електронну пошту Київського апеляційного суду листа про розгляд справи у її відсутність (с.с.100).

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.98-99), у судове засідання свого представника не направив, клопотання про його перенесення не подав, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2012 року задоволено позов ОСОБА_1 , зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області здійснити перерахунок державної пенсії ОСОБА_1 та виплатити її, як особі віднесеній до категорії 1, інваліду ІІ групи інвалідності, пов`язаною з Чорнобильською катастрофою в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, відповідно до положень статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку, що мінімальна пенсія за віком визначається на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 23 грудня 2010 року з урахуванням виплачених сум, але не довше строку встановлення ОСОБА_1 інвалідності відповідної групи.

Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну здоров`ю, та виплатити її, як особі віднесеній до категорії 1, інваліду ІІ групи інвалідності, пов`язаною з Чорнобильською катастрофою в розмірі 75 % мінімальних пенсій за віком, відповідно до положень статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку, що мінімальна пенсія за віком визначається на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 23 грудня 2010 року з урахуванням виплачених сум, але не довше строку встановлення ОСОБА_1 інвалідності відповідної групи.

На виконання постанови суду 27 січня 2014 року Сарненським районним судом Рівненської області видані виконавчі листи, які ОСОБА_1 20 березня 2014 року подала до ППВР ВДВС Головного управління юстиції у Рівненській області для виконання.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень, управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області від 27 березня 2014 року відкриті виконавчі провадження № 42678701 та 42678827.

Згідно відмітки на виконавчих листах 3 липня 2014 року провадження закінчено відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 3 серпня 2018 року ОСОБА_1 повідомлено про здійснення перерахунку пенсії відповідно до постанови суду за період з 23 грудня 2010 року по 23 липня 2011 року у сумі 40 706грн 84коп. та їх виплату. Разом з цим, кошти на виплату пенсій за судовими рішеннями з Державного бюджету не надходили.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та безпідставності.

Колегія суддів зазначає про наступне.

5 червня 2012 року прийнято Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності з 1 січня 2013 року.

Частиною 1 статті 2 вказаного Закону визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно 1 ч. ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частина 2 вказаної норми визначає, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 3 вересня 2014 року затверджений Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких

гарантується державою.

У пункті 3 зазначеного Порядку визначено, що рішення (виконавчі документи за

рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" суб`єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року) подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Позивачем суду не надано доказів про здійснення нею або державним виконавцем заходів, передбачених вказаними нормативними актами, для виконання судового рішення про виплату їй перерахованої пенсії, та наявність відмови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, виконати рішення суду, тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що судом не була врахована та обставина, що її право на отримання невиплаченої щомісячної додаткової пенсіїза шкоду, заподіяну здоров`ю, та державної пенсії, як особі, віднесеній до категорії 1, інваліду ІІ групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою, підтверджено рішенням суду, яке не виконане, колегія суддів вважає безпідставними, так як право позивача на отримання виплат, визначених постановою Сарненського районного суду Рівненської області, не оспорюється і не ставиться під сумнів.

Разом з цим, порядок виконання такого рішення суду визначений окремим спеціальним Законом, норми якого викладені вище, і дотримання яких позивачем не доведено.

Без дотримання встановленої законом процедури для виконання рішення суду, відсутні правові підстави для висновку, що рішення суду не виконано з вини відповідача.

Крім того, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 призведе до повторного стягнення з державного органу сум, виплата яких вже зобов`язана рішенням суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк