Справа № 296/9025/20
УХВАЛА

"02" листопада 2020 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Маслак В.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Житомирської гуманітарної гімназії №1 про визнання відмови у прийнятті на роботу неправомірною, зобов`язання відповідача укласти трудовий договір, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить:

- визнати незаконною та необгрунтованою відмову у прийнятті її на роботу на посаду практичного психолога за сумісництвом у Житомирську гуманітарну гімназію № 1;

- зобов`язати адміністрацію Житомирської гуманітарної гімназії №1 укласти з нею трудовий договір, прийнявши на посаду практичного психолога з 07.09.2020 р., зробити відповідний запис у трудовій книжці про прийняття на роботу на посаду практичного психолога за сумісництвом;

- стягнути з відповідача на її користь заробіток за час вимушеного прогулу, викликаного незаконною та необгрунтованою відмовою, починаючи з дня звернення до власника або уповноваженого ним органу з приводу прийняття на роботу (а саме, з 07.09.2020 р.) до моменту укладання трудового договору за рішенням суду.

- стягнути з відповідача на її користь компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 5000 грн.;

- стягнути з Житомирської гуманітарної гімназії №1 на користь держави штраф у розмірі 5000 грн.;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь держави штраф у розмірі 1700 грн.;

- стягнути з відповідача судові витрати (держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд враховує наступне.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

У поданій заяві ОСОБА_1 , зокрема, просить суд стягнути з Житомирської гуманітарної гімназії №1 на користь держави штраф у розмірі 5000 грн., стягнути з ОСОБА_2 на користь держави штраф у розмірі 1700 грн., однак враховуючи приписи ст.265 КЗпПУ слід зробити висновок про те, що накладення штрафів не відноситься до компетенції суду, оскільки штраф накладається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, позовна заява в частині стягнення штрафів не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Також судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 подана без додержання вимог, викладених у ст.ст.175,177 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Пунктом 2 ч.3 ст.175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

Так, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивачем в позовній заяві не зазначено її реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серію паспорту для фізичних осіб - громадян України позивача та ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Заявляючи вимоги про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення з відповідача на її користь компенсації заподіяної моральної шкоди в сумі 5000 грн. ОСОБА_1 не зазначила ціну позову та не додала обґрунтованого розрахунку сум, що просить стягнути.

Згідно п. 8 ч. 3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Так, в порушення вказаних вимог позивачем не зазначено щодо наявності у неї або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи.

Однак такі відомості в позовній заяві відсутні.

Також, в порушення п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява не містить підтвердження позивача про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, приписами ч.4 ст.177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Посилаючись на ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ст.ст.3,4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» позивач просить звільнити її від сплати судового збору та від сплати державного мита.

З цього приводу слід вказати наступне.

Приписами ст.1 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Отже, чинним законодавством визначено, що особи, які звертаються до суду сплачують судовий збір.

Що стосується питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, слід вказати наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Разом з тим, доказів на підтвердження скрутного майнового стану, як це передбачено статтею 136 ЦПК України, позивач суду не надала, а сам факт звернення до суду з даним позовом не є підставою для звільнення її від сплати судового збору чи відстрочки від його сплати.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно з правовою позицією, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа № 910/4518/16), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (середній заробіток за час вимушеного прогулу) за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (середній заробіток за час вимушеного прогулу) не входить до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - в справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (середнього заробітку за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Отже, позовна вимога про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу підлягає сплаті судового збору.

Позивачем у позові заявлено дві вимоги немайнового характеру (визнання незаконною та необгрунтованою відмови у прийнятті її на роботу на посаду практичного психолога за сумісництвом у Житомирську гуманітарну гімназію № 1, зобов`язання адміністрацію Житомирської гуманітарної гімназії №1 укласти з нею трудовий договір, прийнявши на посаду практичного психолога з 07.09.2020 р., зробити відповідний запис у трудовій книжці про прийняття на роботу на посаду практичного психолога за сумісництвом) та дві вимоги майнового характеру (стягнення з відповідача на її користь заробітку за час вимушеного прогулу, викликаного незаконною та необгрунтованою відмовою, починаючи з дня звернення до власника або уповноваженого ним органу з приводу прийняття на роботу (а саме, з 07.09.2020 р.) до моменту укладання трудового договору за рішенням суду; стягнення з відповідача на її користь компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 5000 грн.).

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір»).

Судовий збір сплачується у порядку та розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір» в редакції Закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії.

Як визначено частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпункт 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» визначає, що за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»).

Статтею 7 Закону України «Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, зокрема, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2020 року становить 2102 гривня.

Зважаючи на відсутність суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку позивач просить стягнути з відповідача, суд позбавлений можливості визначити суму судового збору за дану позовну вимогу.

Що стосується решти вимог позову, то за подання до суду позовної заяви слід сплатити судовий збір у розмірі 2522,40 грн.

Отже, на виконання вимог ухвали суду в цій частині позивачу слід надати документи, які підтверджують її скрутний матеріальний стан або сплатити судовий збір, у тому числі за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вище наведені обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог ст. ст.175,177 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.58, 95, 175, 177, 185, 186, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Житомирської гуманітарної гімназії №1 про визнання відмови у прийнятті на роботу неправомірною, зобов`язання відповідача укласти трудовий договір, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На виконання ухвали суду позивач має право подати відповідну заяву через канцелярію суду або направити її засобами поштового зв`язку протягом визначеного строку.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирської гуманітарної гімназії №1 в частині вимог про стягнення з Житомирської гуманітарної гімназії №1 на користь держави штраф у розмірі 5000 грн. та стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штраф у розмірі 1700 грн.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира в частині відмови у відкритті. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В решті ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В. П. Маслак