Єдиний унікальний номер 226/706/20
Номер провадження 22-ц/804/2973/20
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Новікової Г.В., Канурної О.Д.

розглянувши в м. Бахмут без повідомлення учасників справи цивільну справу що виникла з кредитних правовідносин за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про відповідальність за неналежне виконання договору застави, в якій подано апеляційну скаргу Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 22 червня 2020 року (головуючий у суді першої інстанції Салькова В.С.), -

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» - Банк звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 в якому висловив вимогу про стягнення штрафу за неналежне виконання умов договору застави в розмірі 69295,05 грн.

В обґрунтування позову заявник посилався на те, що виконання зобов`язання що виникло на підставі кредитного договору між Банком та ОСОБА_1 укладено договір застави № 2203/138-А від 23 серпня 2013 року автомобіля марки DYD, моделі G-6 реєстраційний номер НОМЕР_1 , за умовами якого заставодавець зобов`язаний був страхувати предмет застави; та з огляду на неналежне виконання взятих на себе за Договором застави зобов`язань ОСОБА_1 має сплатити штраф в розмірі 1,5% від заставної вартості предмета застави (139 990,00грн) який збільшується на 0,75% щомісячно наростаючим підсумком починаючи з другого календарного місяця.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 22 червня 2020 року в позові Банку відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що Банк не довів обставин з приводу того, що на час пред`явлення позову основне зобов`язання, в забезпечення якого виникла застава, не припинилось та існують правові підстави для стягнення суми штрафу через неналежне виконання Договору застави.

В апеляційній скарзі позивач просив рішення скасувати та задовольнити позов. В обґрунтування доводів апеляційної скарги Банк зазначив, що судом першої інстанції безпідставно не враховано того, що правомірність Договору застави в суді не було спростовано, Договір є чинним та визначені в ньому обов`язки підлягають виконанню.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до порушення судом норм процесуального права, оскільки суд поклав обов`язок доказування лише на позивача.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

23 серпня 2013 року між Банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 464/08/2013/0317 про надання 125991,00грн на придбання автомобіля марки DYD, моделі G-6 реєстраційний номер НОМЕР_1 на період з 23 серпня 2013 року по 22 серпня 2020 року із сплатою 16,9% річних - Кредитний договір /а.с.6-17/.

23 серпня 2013 року всі вимоги, які витікають із Кредитного договору забезпечено Договором № 2203/138А про заставу автомобіля марки DYD, моделі G-6 реєстраційний номер НОМЕР_1 укладеним між Банком та ОСОБА_1 - Договір застави /а.с.18-25/.

Банк у вимозі від 27 вересня 2019 року на адресу ОСОБА_1 вимагав від останнього сплати 65095,35грн за невиконання умов пунктів 3.3.4 та 4.2 Договору застави /а.с.26/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу за порушення умов Договору застави, суд виходив з того, що припинення чинності такого виду зобов`язання як застава пов`язане з належним виконанням основного зобов`язання і тим що відпала потреба в такому виконанні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та правильно застосував норми матеріального і процесуального права.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами та порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) /стаття 610 ЦК України/.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У даній справі сторони не заперечували обставин щодо укладення Кредитного договору на умовах що в ньому визначені, також відсутній спір щодо неналежного виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором.

Фактично позовні вимоги та доводи апеляційної скарги за своєю суттю зводились до застосування до позичальника відповідальності за неналежне виконання умов визначених в Договорі застави.

Зокрема Банк стверджував про те,що заставодавець порушив пункт 3.3.4 Договору застави за яким ОСОБА_1 на період дії цього договору зобов`язався страхувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок у відповідності до вимог банку, виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування та надати банку копії договору страхування, а також документи, які підтверджують сплату страхових платежів за таким договором страхування /а.с.32/.

Та Банк своє право на стягнення штрафу пов`язував виключно із обставинами щодо порушення відповідачем наведених умов Договору застави про страхування предмету застави на підставі пункту 4.2. Договору застави.

Застосування застави, як виду забезпечення основного зобов`язання, у спірних правовідносинах було наслідком попередньої домовленості сторін у Кредитному договорі і кредитором вжито правових заходів у вигляді застави належного позичальнику майна з тим, щоб стимулювати боржника до виконання взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором.

Та вірні висновки суду першої інстанції з приводу того, що єдина мета застосування застави - забезпечення виконання основного кредитного зобов`язання; і таке забезпечення цілковито націлено на захист прав кредитора Банку в зобов`язанні що виникло із Кредитного договору.

Вирішення спору у даній справі не може бути покладено в залежність від формального дотримання умов Договору застави без врахування обставин щодо належного виконання основного зобов`язання Кредитного договору.

Та вирішальним для результатів розгляду даної справи суд апеляційної інстанції вважає те, чи підтвердив позивач обставини щодо порушення позичальником умов саме Кредитного договору, який не припинив своєї дії на час звернення Банку до суду з позовом, оскільки припинення чинності основного зобов`язання з причин його належного виконання зумовлює припинення чинності й відповідного виду забезпечення виконання цього зобов`язання.

У відповідності до положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина 5 статті 81 ЦПК України/.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачу його права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню їхніх прав, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом, однак Банк жодних інших доказів в підтвердження своїх вимог не надав.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно встановлених у справі обставин, Банк не довів неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором, також не надав доказів щодо існування кредитної заборгованості.

Отже, апеляційний суд вважає, що оскільки позивач не довів що не припинилась чинність основного зобов`язання, обставини щодо порушення умов Договору застави не мають правого значення, з огляду на те, що застава втрачає чинність, якщо виконання було належним; втрачається сенс такого забезпечення.

Разом з тим, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб сторони надали пояснення та докази щодо обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень. Банк беззаперечно мав можливість ознайомитися із матеріалами справи і надати докази щодо обставин яким він обґрунтовував свої вимоги, та саме позивач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ним процесуальних дій.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду та правильне застосування норм матеріального права і дотримання норм процесуального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення та рішення без змін.

Керуючись статтями 368, 369, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2020 року.

Судді: