КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №752/9160/20
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Паруль Юлії Олегівни на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року (суддя Колдіна О.О.) за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

встановила:

у травні 2020р. ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на праві власності.

Обґрунтовуючи заяву, заявник посилався на те, що у січні 2020 року він попередньо домовився з ОСОБА_1 про купівлю ним у останньої трикімнатної квартири АДРЕСА_2 та ними була узгоджена вартість квартири у сумі, що еквівалентна 50 500 доларів США.

29 січня 2020 року, в день укладання договору купівлі-продажу, з урахуванням того, що квартира є не трикімнатною, а лише однокімнатною, що суттєво впливало на її ринкову вартість, сторони погодили, що вартість квартири має становити 364 664грн і саме дана сума зазначена у договорі купівлі-продажу квартири.

Заявник стверджував, що згідно попередньої домовленості передав ОСОБА_1 суму, еквівалентну 50 500 доларів США, а остання повідомила, що поверне різницю між отриманими коштами та погодженою вартістю квартири протягом 5 днів з моменту укладення договору, тобто до 3 лютого 2020 року включно, надала розписку про отримання коштів у розмірі 50 500доларів США, проте в обумовлений строк кошти не повернула.

Заявник зазначав, що має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 35 647 доларів США, що на момент складання заяви згідно офіційного курсу НБУ становить 965 677грн 23коп.

З інформації, розміщеної в мережі Інтернет, він дізнався, що ОСОБА_1 здійснює продаж належних їй квартир у будинку АДРЕСА_3 , що може унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Заявник вважав, що накладення арешту на одну з десяти квартир відповідача,

зокрема квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої приблизно дорівнює ціні позову, не порушуватиме балансу інтересів сторін та сприятиме забезпеченню виконання судового рішення.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року заяву задоволено, з метою забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Паруль Ю.О. просить скасувати ухвалу суду.

Представник ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неврахування позицій Верховного суду щодо необхідності доведення заявником вжиття заходів забезпечення позову, а також необґрунтованість ухвали суду, оскільки вона містить лише посилання на припущення заявника, а суд не дослідив чи існує спір між сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у її задоволенні, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, відповідач не користується квартирами, які намагається продати, тому накладення арешту не призведе до порушення її прав. Також безпідставними вважає посилання представника відповідача про не дослідження судом наявності спору між сторонами, так як при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання правомірності, доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Паруль Ю.О., яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Франчука А.В., який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має намір звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів, розмір яких є значним, тому невжиття заходів забезпечення позову може у подальшому ускладнити виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в

майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, за змістом наведених вище норм умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову,ОСОБА_2 зазначив, що має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих останньою коштів у сумі 35 647 доларів США, що на момент складання заяви згідно офіційного курсу НБУ становить 965 677грн 23коп.

У підтвердження своїх вимог, ОСОБА_2 надав копію договору купівлі-продажу квартири від 29 січня 2020 року та копію розписки ОСОБА_1 про отримання грошових коштів.

Враховуючи розмір грошових коштів, які ОСОБА_2 має намір стягнути з ОСОБА_1 , заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру є співмірними із такими вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив наявність спору між сторонами, колегія суддів вважає безпідставними, так як заява ОСОБА_2 подана до пред`явлення позову, що не давало можливості встановити суду першої інстанції наявність спору між сторонами.

Однак, під час розгляду справи апеляційним судом було встановлено, що представник ОСОБА_1 категорично заперечує проти позовних вимог, що свідчить, що

між сторонами наявний спір.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом 8 травня 2020 року ОСОБА_1 на праві власності належить низка нерухомого майна, зокрема, у будинку АДРЕСА_3 їй належать квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 .

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, ОСОБА_1 , як власник квартири, може у будь-який час розпорядитися своїм майном, що у подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення майбутнього позову.

Немає підстав вважати, що застосування заходу забезпечення позову, призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , оскільки квартира залишається у її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час.

Крім того, у судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Паруль Ю.О. підтвердила, що на даний час ОСОБА_1 вже продала всі квартири у будинку АДРЕСА_3 , окрім квартири АДРЕСА_9 , на яку накладено арешт.

Доводи апеляційної скарги про не доведення заявником необхідності вжиття заходів забезпечення позову, є безпідставними, оскільки в заяві про забезпечення позову заявником викладено підстави, у зв`язку із якими він просить забезпечити позов, зокрема, ОСОБА_2 зазначив, що відчуження майна відповідачем унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення майбутнього позову та захист його прав, а відповідачем здійснюється продаж належного їй майна.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставність майбутніх позовних вимог, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду та відмови у забезпеченні позову, оскільки дані обставини підлягають дослідженню при розгляді справи по суті.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала судом першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Паруль Юлії Олегівни залишити без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк