Провадження № 2/235/922/20
Справа № 235/1641/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Овчаренко В.В.

представника позивачів ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження в режимі дистанційного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення сум банківського вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , від імені яких діє адвокат Тарасенко І.М., звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «АКПІБ») про стягнення сум банківського вкладу.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що мали з відповідачем довготривалі відносини і неодноразово вносили кошти на банківський вклад на своє ім`я.

13 вересня 2005 року ОСОБА_4 в черговий раз внесла у банківську установу відповідача (касу сектора вкладних операцій Філії «Пролетарське відділення Промінвестбанку в м. Донецьку») грошові кошти у сумі 3 537,00 доларів США на рахунок № НОМЕР_2, що підтверджується ощадною книжкою, виданою відповідачем на її ім`я. У подальшому вона неодноразово вносила на депозитний рахунок грошові кошти в іноземній валюті - доларах США. Останній раз нею було внесено 3 серпня 2008 року на депозитний рахунок 60 000,00 доларів США. Кошти з депозитного рахунку вона знімала тільки один раз - 11 жовтня 2008 року в сумі 40 000 доларів США, після чого залишок коштів в іноземній валюті склав 522 773,00 доларів США.

16 січня 2009 року ОСОБА_5 внесла у банківську установу відповідача (касу сектора вкладних операцій Філії «Пролетарське відділення Промінвестбанку в м. Донецьк») грошові кошти в сумі 87 504 грн. В цей же день між нею та відповідачем було укладено договір про банківський вклад «Різдвяний» № 334301/00/НОМЕР_1, відповідно до п.2.1, 2.2, якого банк прийняв від неї на зберігання депозит в сумі 87 504 грн під 22% річних строком дії 3 місяці - з 16 січня 2009 року по 16 квітня 2009 року. Окрім того, відповідно до п.п.4.1.2 п.4.1 Договору вкладу їй була видана ощадна книжка до рахунку № НОМЕР_1 .

У червні 2009 року ОСОБА_4 звернулась до відповідача з вимогою про надання їй виписки про рух грошових коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_2 . Листом від 06.07.2009р. № 04-02/1700 відповідач повідомив, що зазначений рахунок не відкривався та грошові кошти в касу банку не вносились. Таким чином, їй було відмовлено у поверненні належних їй коштів в іноземній валюті, що знаходяться на депозитному рахунку.

Крім того, 12 серпня 2009 року, 10 лютого 2011 року ОСОБА_4 письмово зверталась до відповідача про негайну видачу належних їй коштів в сумі 522 773,00 доларів США.

Однак належні ОСОБА_4 кошти в іноземній валюті в сумі 522 773,00 доларів США відповідачем не повернуті.

12 серпня 2009 року ОСОБА_5 звернулась до відповідача з вимогою надати їй інформацію про відкриті на її ім`я рахунки. 14 серпня 2009 року їй стало відомо, що рахунок НОМЕР_1 на її ім`я не відкривався, і сума в розмірі 87 504 грн у банку на вкладі не обліковуються.

З вимогою видати належні їй кошти ОСОБА_5 зверталась також 10 лютого 2011 року. Однак, коли ОСОБА_5 звернулась до відповідача з вимогою про повернення внесеної суми, кошти їй повернуті не були у зв`язку з тим, що за повідомленням відповідача кошти в касу та на кореспондентський рахунок банку від імені позивача нібито не надходили, в автоматизованій базі обліку відкритого рахунку НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 не відкрито, договір вкладу підписаний не уповноваженою особою банку, ощадна книжка на ім`я ОСОБА_5 не видавалась.

Станом на дату подачі позову ОСОБА_5 так і не було повернуто ані суму вкладу, ані проценти.

У березні 2011 року звернулась до Київського районного суду м. Донецька з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, внесених на депозитний рахунок. Справа розглядалась судами неодноразово.

Останньою ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що факт отримання при виконанні службових обов`язків працівниками відділення ПАТ «Промінвестбанк» ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 484 257 доларів США від ОСОБА_4 , у зв`язку з чим їй заподіяно майнову шкоду на вказану суму, позивачем не доведено.

Суди дійшли висновку, що договірні відносини між сторонами не виникли, оскільки позивачем не надано доказів, що між ними укладено письмовий договір.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року скасовані та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «АКПІБ» про відшкодування шкоди відмовлено.

У березні 2010 року ОСОБА_5 звернулась із зустрічним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу і просила стягнути: 87 504 грн - сума вкладу за договором вкладу, 4 746,79 грн - сума несплачених процентів за договором вкладу, 6 912,82 грн - інфляційне збільшення суми невчасно поверненого вкладу у розмірі 3% річних, 2 625,12 грн - неустойка в розмірі 3% від суми вкладу, 10 000 грн - компенсація моральної шкоди.

Рішенням Будьонівського районного суду м. Донецька від 14 березня 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено. Рішення суду не оскаржувалось і набрало законної сили 26 березня 2012 року.

На підстав наведеного ОСОБА_4 просила стягнути з ПАТ «АКПІБ» банківський вклад у сумі 484 257,00 доларів США; ОСОБА_5 просила стягнути з ПАТ «АКПІБ» банківський вклад у сумі 87 504,00 грн (а.с.1-10).

У встановлений судом строк відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому він вважав позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ПАТ «АКПІБ» про відшкодування їй шкоди, завданої працівниками банку, неповерненням грошових коштів, які, як вона стверджувала, передавала для розміщення на депозитному рахунку банку.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що факт отримання при виконанні службових обов`язків працівниками відділення банку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 грошових коштів в сумі 484 257 доларів США від ОСОБА_4 , у зв`язку з чим їй заподіяно майнову шкоду на вказану суму, ОСОБА_4 не доведено. Суди дійшли висновку, що договірні відносини між сторонами не виникли, оскільки ОСОБА_4 не надано доказів, що між ними укладено письмовий договір.

Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Верховний Суд погодився, що суди правильно відмовили у задоволенні позову, проти підстави такої відмови є помилковими. З огляду на предмет позову, яким є відшкодування шкоди, завданої працівниками банку, суди мали б відмовити у позові за безпідставністю вимог, а не за їх недоведеністю.

Відповідач не погодився з тим, що між ним та позивачами склалися договірні відносини щодо договору банківського вкладу з огляду на те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержавною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачою ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності.

На підтвердження наявності договірних відносин з відповідачем ОСОБА_4 надано лише копію книжки поточного рахунку № НОМЕР_2, і не додано договору банківського вкладу. Очевидно, що книжка поточного рахунку не могла бути видана ОСОБА_4 за договором банківського вкладу. Ощадна книжка є додатковим документом та похідною від договору банківського вкладу і не може існувати сама по собі без укладення такого договору.

ОСОБА_4 не надано жодних доказів того, що було дотримано письмової форми договору банківського вкладу, без укладення та підписання договору банківського вкладу така форма не є дотриманою.

Відповідач стверджував, що ним не відкривався на ім`я ОСОБА_4 рахунок № НОМЕР_2 (ані поточний, ані вкладний), договір банківського вкладу з ОСОБА_4 , який став підставою цього позову, банком не укладався.

Банк звернувся до Будьонівського районного суду м. Донецька з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору № 334301/00/НОМЕР_1 про банківський вклад «Різдвяний» у гривні від 16 січня 2009 року. ОСОБА_5 в свою чергу звернулась із зустрічним позовом до банку про стягнення суми вкладу за депозитним договором у розмірі 87 504,00 грн, несплачених процентів за депозитом у розмірі 4 746,79 грн, інфляційного збільшення суми несвоєчасно повернутого вкладу у розмірі 6 912,82 грн, 3% річних за прострочення повернення суми вкладу у розмірі 2 394,97 грн, 3% від суми депозиту неустойки в розмірі 2 625,12 грн, відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Будьонівського районного суду м. Донецька від 14 березня 2012 року у задоволенні позовних вимог та зустрічних позовних вимог було відмовлено повністю. Судом було встановлено нікчемність договору № 334301/00/НОМЕР_1 про банківський вклад «Різдвяний» у гривні від 16 січня 2009 року, відтак він не створив для сторін юридичних наслідків і у банку не виникли зобов`язання з повернення суми вкладу та процентів, про що просить ОСОБА_5 . Це рішення суду не було оскаржено в апеляційному порядку і набрало законної сили.

Не дивлячись на це, ОСОБА_5 намагається повторно заявити вимогу про стягнення вкладу за цим договором і подає цей позов, об`єднавши свої вимоги з вимогами ОСОБА_4 , та намагається добитися по суті перегляду рішення у справі, яке набрало законної сили ще у 2012 році. Відповідач вважав, що провадження у цій справі щодо позовних вимог ОСОБА_5 підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

У позовній заяві позивачів зазначено, що видача їм ощадних книжок, прийом грошових коштів на депозитні рахунки та часткове повернення грошових коштів ОСОБА_4 , відповідні записи в таких книжках здійснювали працівники банку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Вказане підтверджується ощадними книжками, актом про результати службового розслідування Філії «Пролетарське відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Донецьк» від 12.05.2009р. та висновками експертів НДЕКЦ ГУМВС України в Донецькій області.

Також позивачі вказують на те, що постановою Будьонівського районного суду м. Донецька від 25 квітня 2014 року у справі № 1/254/162/2014 обвинувачені за ч.2 ст.367 КК України (службова халатність) ОСОБА_7 та ОСОБА_10 визнали себе винними у скоєнні зазначеного злочину та звільнені від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Але наразі розглядається справа про стягнення з банку суми вкладів, виходячи з наявності договірних відносин, а не виходячи з деліктних правовідносин. ОСОБА_4 вже було відмовлено у позові до банку про стягнення шкоди, завданої працівниками банку.

До позовної заяви додано копію акту про результати проведеного спеціального розслідування за фактами порушень в роботі сектору вкладних операцій (центральної каси) від 12 травня 2009 року та копії висновків експертів № 748 від 18 листопада 2009 року та № 784 від 9 грудня 2009 року. Банк ставить під сумнів відповідність поданих копій документів оригіналам. За відсутності їх оригіналів суд не повинен брати їх до уваги.

Відповідач наголошує на тому, що справа, яка розглядається зараз, не є справою про правові наслідки дій чи бездіяльності працівників банку, стосовно яких винесено постанову від 25 квітня 2014 року у справі № 1/254/162/2014р. Наразі розглядається справа про невиконання банком договірних відносин.

Крім того, виходячи зі змісту постанови Будьонівського районного суду м. Донецька від 25 квітня 2014 року було встановлено лише те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 вносили в ощадні книжки записи, на обхідні для оформлення депозитних вкладів, не знаючи про те, що вони є недостовірними. Тобто факту прийому грошових коштів ОСОБА_4 на депозитні рахунки та часткове повернення грошових коштів ОСОБА_4 постановою Будьонівського районного суду м. Донецька від 25.04.2014р. не встановлено, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не визнавали того, що приймали від позивачів грошові кошти або видавали їх.

Позовні вимоги ОСОБА_5 ґрунтуються на укладенні банком з нею договору № 334301/00/НОМЕР_1 про банківський вклад «Різдвяний» у гривні від 16 січня 2009 року та до позовної заяви додано копію книжки за рахунком № НОМЕР_1 . Однак постановою Будьонівського районного суду м. Донецька від 25 квітня 2014 року підсудна ОСОБА_7 визнала внесення нею недостовірних даних в ощадну книжку № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 , тобто цією постановою було встановлено внесення недостовірних даних до книжки за рахунком № НОМЕР_1.

Відповідач зазначив, що в порушення ст.81 ЦПК України позивачами не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу, який би підтверджував те, що між ними та відповідачем були укладені договори банківського вкладу.

На підставі наведеного відповідач просив закрити провадження у справі щодо позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення з банку суми банківського вкладу у розмірі 87 504,00 грн, а у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити (а.с.132-148).

У встановлений судом строк позивачі надали відповідь на відзив, в якій послались на те, що Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у цій справі (постанова від 13 листопада 2019 року у справі № 185/11805/15-ц, провадження № 61-29193св18) однозначно було встановлено, що між ОСОБА_4 та відповідачем існують договірні відносини.

В розумінні статей 77-80 ЦПК України ощадна книжка - це належний, допустимий і достатній доказ наявності договірних відносин банківського вкладу.

В акті службового розслідування від 12 травня 2009 року, складеного посадовими особами відповідача, та у висновках почеркознавчої та технічної експертизи, проведеної експертами сектора НДЕКЦ при ГУМВС України в Донецькій області в межах розслідування кримінальної справи, книжки поточного рахунку позивачів названі як «ощадні книжки».

В рішенні Будьонівського районного суду м. Донецька від 14 березня 2012 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_5 до відповідача у справі № 2/504/14/2012, а також у постанові Будьонівського районного суду м. Донецька від 25 квітня 2014 року у справі № 1/254/162/2014 суди сприймали «книжку поточного рахунку», видану ОСОБА_5 , саме як «ощадну книжку».

Відповідачем не надано бланку справжньої ощадної книжки, яка повинна була видаватися вкладникам відповідно до внутрішніх нормативних документів відповідача, які діяли в період внесення коштів у банк. Отже, за думкою позивачів, за своєю природою книжка поточного рахунку є саме ощадою книжкою у розумінні ст.1064 ЦК України. Ощадні книжки позивачів містять інформацію, яка передбачена ч.1 ст.1064 ЦК України. Іншої інформації як то про суму депозиту, строк, умови внесення та його повернення, проценти за вкладом, вони містити не повинні.

З урахування фактичних обставин справи недобросовісні дії працівників відповідача мають враховуватися судом під час вирішення питання саме про наявність між сторонами договірних відносин.

У відповіді на відзив позивачами приведено перелік, у кого знаходяться оригінали доданих до позовної заяви копій документів. ЦПК України не зобов`язує подавати письмові докази саме в оригіналах. Частина доказів є й у самого відповідача, а тому підстав для неприйняття їх судом, не вбачається.

Відповідач мав би надати докази того, що саме у поданих копіях документів викликає у нього сумнів. Наразі докази на спростування обставин, зазначених у копіях письмових доказів, наданих позивачами, відповідачем не надано, що дає підстави вважати про визнання ним цих обставин.

Наразі клопотання про витребування оригіналів письмових доказів не заявлялось, ухвала суду про витребування оригіналів за ініціативою суду також не приймалась, відтак, відсутні підстави для застосування наслідків ч.6 ст.95 ЦПК України.

Надані позивачами копії письмових доказів у цій справі неодноразово оцінювались іншими судами, і в жодного із судів не виникало сумнівів щодо достовірності зазначених доказів (а.с.208-210).

У встановлений судом строк відповідачем подані заперечення, в яких він послався на те, що постанова Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі № 185/11805/15-ц не встановлює існування договірних відносин між ОСОБА_4 та відповідачем.

Банк вкотре наголосив на тому, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачою ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом (банківським правилам) та звичаям ділового обороту, про що зазначено у постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-17цс і від 29.10.2014 у справі № 6-118цс14.

Ощадна книжка є додатковим документом та похідною від договору банківського вкладу і не може існувати сама по собі без укладення такого договору.

Та обставина, що в акті службового розслідування від 12 травня 2009 року та висновках почеркознавчої та технічної експертизи, копії яких долучені позивачами до позовної заяви, ця книжка поточного рахунку була названа ощадною книжкою, не перетворює таку книжку на ощадну, оскільки в матеріалах справи знаходиться саме копія книжки поточного рахунку.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, були зроблені щодо відносин договору банківського вкладу. Більш того, у справі № 463/5896/14-ц був наявний договір банківського вкладу та заявка на прихід готівки, тоді як у справі, що є предметом розгляду зараз, є лише книжка поточного рахунку, яка сама по собі без договору банківського вкладу, не може бути доказом того, що дотримана письмова форма договору.

У банку відсутні оригінали вказаних у відповіді на відзив документів і підтвердити або спростувати їх наявність та відповідність наданих позивачами копії оригіналам банк не може, оскільки якщо такі оригінали існують, то вони знаходяться на непідконтрольній українській владі території - у м. Донецьку за місцезнаходженням Пролетарського відділення банку або філії банку у м. Донецьку.

Як зазначає представник позивачів оригінали висновків експертів № 784 від 9 грудня 2009 року та № 748 від 18 листопада 2009 року теж знаходяться не непідконтрольній українській владі території - у м. Донецьку в матеріалах справи № 1/254/162/2014, отже підтвердити відповідність копій оригіналам теж не вбачається за можливе.

Ще у відзиві відповідач поставив під сумнів відповідність копій, доданих до позовної заяви документів, оригіналам. Банк звернув увагу суду на те, що при розгляді Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області справи № 185/11805/15-ц представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 просив суд вважати доказами надані копії завірених ним документів, оскільки оригінали ОСОБА_4 не можуть бути надані.

Насправді копії наданих позивачами письмових доказів досліджувались судами, їм було надано правову оцінку і такі копії не були прийняті в якості доказів, оскільки їх оригінали не були надані.

Всупереч вимогам ст.81 ЦПК України позивачами не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу, який би підтверджував те, що між ними та відповідачем були укладені договору банківського вкладу. Крім того, представник позивачів намагається переконати суд, що копії долучених ним до позовної заяви документів відповідають оригіналам, однак надати ці оригінали не може, навіть ті, які знаходяться у позивачів (а.с.229-234).

В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Тарасенко І.М. підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представники відповідача - адвокати Салюк М.І., Гриб Ю.М. позов не визнали з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях, просила в позові відмовити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку про те, що в позові необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (параграф 3 глави 71 підрозділу 1 розділу 111 Книги п`ятої ЦК України), Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003. № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003р. за № 1256/8577, Інструкцією про касові операції в банках в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 14.08.2003р. № 337, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 05.09.2003р. за № 768/8089, Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003р. № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003р. за № 1172/8493.

Поняття договору банківського вкладу визначено у статті 1058 ЦК України.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язана виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випиває із суті договору банківського вкладу.

Стаття 1059 ЦК України пред`являє вимоги до форми договору банківського вкладу. Так, в ній зазначено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката або іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаям ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Положеннями ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах договору.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлено договором.

Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент.

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спливом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом.

Умова договору щодо пава банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно ст.1046 ЦК України укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і несення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджується ощадною книжкою.

В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк.

Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником.

Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюється банком у разі пред`явлення ощадної книжки.

Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

Відповідно до ст.1065 ЦК України ощадний (депозитний) сертифікат підтверджує суму вкладу, внесеного у банк, і права вкладника (володільця сертифіката) на одержання зі спливом встановленого строку суми вкладу та процентів, встановлених сертифікатом, у банку, який його видав.

У разі дострокового пред`явлення ощадного (депозитного) сертифіката до оплати банком виплачується сума вкладу та проценти, які виплачуються за вкладами на вимогу, якщо умовами сертифіката не встановлений інший розмір процентів.

Згідно п.1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003. № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003р. за № 1256/8577, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 516), залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується:

договором банківського рахунку,

договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки,

договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката,

договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п.8 глави 2 розділу 111 Інструкції про касові операції в банках в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 14.08.2003р. № 337, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 05.09.2003р. за № 768/8089, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 337), після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, засвідчений електронний підписом САБ.

Пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003р. № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003р. за № 1172/8493, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 492) передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичними особами. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє прийти до висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2).

У відповідності до статей 77-80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимим, достовірними і достатніми.

Положеннями статей 10 і 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Частиною 1 ст.89 ЦК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження укладення між сторонами договорів банківського вкладу (депозиту) позивачами надано суду: щодо позивача ОСОБА_4 - копія договору про відкриття та обслуговування пенсійного вкладу від 30 травня 2002 року (а.с.11 т.1), копія договору ВН-23 (вклад «ВЕТЕРАН» в іноземній валюті на 12 місяців від 16 серпня 2003 року (а.с.12-13 т.1), копія книжки поточного рахунку № НОМЕР_2 (а.с.16-17 т.1); щодо позивача ОСОБА_5 - копія договору грошових коштів від 22 травня 2009 року (а.с.14-15 т.1), копія договору № 3343001/00/НОМЕР_1 про банківський вклад «Різдвяний» у гривнях від 16 січня 2009 року (а.с.18-19 т.1), копія ощадної книжки № НОМЕР_1 (а.с.20 т.1); копія постанови Будьонівського районного суду м. Донецька від 25 квітня 2014 року про закриття провадження у справі у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в якій якою встановлено, що ОСОБА_7 , займаючи посаду касира-контролера Філії «Пролетарське відділення Промінвестбанка в м. Донецьку», діючи по необережності, належним чином не виконувала свої посадові обов`язки в результаті недобросовісного до них відношення, хоча мала можливість їх належного виконання, за вказівкою свого безпосереднього керівника ОСОБА_6 , всупереч інтересам служби внесла, зокрема, в ощадну книжку № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_11 недостовірний запис від 16.01.2009р. про внесення грошових коштів на депозитний рахунок в сумі 87 504,00 грн (а.с.54-57, 60 т.1).

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу сторонами додержана не була, у зв`язку з чим немає підстав стверджувати, що між ними було укладено договори банківського вкладу (депозиту).

На підставі наведеного в задоволенні позову необхідно відмовити.

Суд не може погодитись з позицією відповідача про наявність підстав про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до нього ОСОБА_5 у зв`язку з набранням законної сили рішення суду, ухваленого з приводу спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, так як виходячи зі змісту копії рішення Будьонівського районного суду м. Донецька від 14 березня 2012 року, яке набрало законної сили 26 березня 2012 року, предметом спору за зустрічним позовом ОСОБА_5 по цій справі було стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту) у зв`язку з неправомірними діями працівників банку, тобто підстави позову по справі № 2/504/14/2012 були інші (а.с.30-32 т.2) ніж підстави позову по цій справі, що розглядається наразі.

Відповідно до ст.ст.1046, 1058-1061, 1065 ЦК України, Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003. № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003р. за № 1256/8577, Інструкції про касові операції в банках в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 14.08.2003р. № 337, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 05.09.2003р. за № 768/8089, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003р. № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003р. за № 1172/8493, керуючись ст.ст.4, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (м. Київ, провулок Шевченка, 12, код ЄДОПОУ 00039002) про стягнення сум банківського вкладу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Дата складання повного судового рішення - 23 листопада 2020 року.

Суддя Г.В. Назаренко

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 11 листопада 2020 року. Повне рішення складене 23 листопада 2020 року.

Суддя Г.В. Назаренко