Справа № 132/1880/20
Провадження № 2/132/491/20
РІШЕННЯ

Іменем України

10.11.2020р. Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді Сєліна Є.В., при секретарі судового засідання Підгерській О.В., за участі: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката Зубаня О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області у порядку загального позовного провадження цивільну справу №132/1880/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, стягнення аліментів на утримання дружини та зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2020р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_3 , в якому просить: 1) стягнути на її користь додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 12780,00грн.; 2) стягнути на її утримання у зв`язку із утриманням дитини з інвалідністю - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000,00грн. щомісячно, до досягнення повноліття; 3) змінити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений судовим наказом Калинівського районного суду Вінницької області від 18.02.2020р. в цивільній справі № 132/252/20, з 1/4 частини всіх видів доходу платника аліментів, на аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією; 4) відшкодувати понесені витрати при зверненні до суду на професійну правничу допомогу в сумі 1800,00грн. В обґрунтування цих вимог зазначила, що вона із відповідачем з 31.07.2011р. по теперішній час перебуває в зареєстрованому шлюбу, від якого у них народилась спільна дитина син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення між ними шлюбних відносин, залишився проживати з нею, та перебувати на її утриманні. На початку 2018 року син захворів, та після тривалих медичних обстежень і досліджень, йому був встановлений діагноз «Хвороба Крона» (середньоважка форма), у зв`язку із чим рекомендоване відповідне лікування та призначено ряд лікарських препаратів. Рішенням № 7 ЛКК при ВОДКЛ від 12.12.2019р. сину встановлено статус «дитини з інвалідністю» та призначено державну соціальну допомогу. З початку 2019 року нею під час лікування сина було витрачено 25000грн. на придбання лікарських препаратів та медичні обстеження (аналізи), що документально підтверджено. Її коштів, не дивлячись на допомогу батьків, не вистачає на повноцінне та ефективне обстеження та лікування сина, а тому вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом та стягнути з відповідача, як батька дитини, додаткові витрати, що викликані хворобою сина. Крім цього, вона як мати, з якою проживає дитина з інвалідністю, та потребує відповідного догляду, має право на отримання матеріальної допомоги у вигляді аліментів на своє утримання, яку може надавати відповідач. Крім того, вона вимушена ставити питання про зміну розміру аліментів на утримання сина, встановлений судовим наказом Калинівського районного суду Вінницької області від 18.02.2020р. в цивільній справі № 132/252/20, оскільки відповідач на даний час офіційно непрацевлаштований, перебуває на обліку в Центрі зайнятості, на даний час має нерегулярний та мінливий дохід. Також, нею при зверненні до суду було понесено витрати на професійну правничу допомогу, які вона просить відшкодувати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2020р., вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 03.07.2020р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження.

Шляхом подання письмової заяви від 27.07.2020р., позивач ОСОБА_1 збільшила розмір позовних вимог та просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати понесені на лікування дитини-інваліда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 14267,86грн.

29.07.2020р. відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позов, згідно прохальної частини якого, просив задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути додаткові витрати понесені на лікування дитини-інваліда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000,00грн., та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 500,00грн., в іншій частині позовних вимог, позивачу відмовити. Мотивація даної позиції заключається у тому, що позивач на підтвердження вимог в частині стягнення додаткових витрат понесених на лікування сина, не довела того, що медичні препарати чи дослідження, які зазначені в наданих платіжних (фіскальних) документах, призначені за рекомендацією лікаря. Крім того, просить врахувати його скрутне матеріальне становище, оскільки він не має стабільного доходу, перебуває в центрі зайнятості та не має можливості сплатити додаткові витрати в розмірі, який заявлено позивачем. Відносно вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю, зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів, що дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду, що є підставою для виникнення права на утримання, передбачене ч.1 ст.88 СК України, крім цього, не доведено, що він може надавати їй матеріальну допомогу. Щодо вимоги про зміну встановленого розміру (або способу) аліментів вказує, що позивачем не надано жодного доказу про зміну (поліпшення) його матеріального стану, погіршення стану здоров`я дитини. В іншій частині позову, враховуючи не співмірність розміру витрат зі складністю справи, просить зменшити розмір витрат на правову допомогу з 1800,00грн. до суми 500,00грн.

Заявою від 06.08.2020р., позивач ОСОБА_1 збільшила розмір позовних вимог та просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати понесені на лікування дитини-інваліда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 16330,10грн.

06.08.2020р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач ОСОБА_1 спростовуючи твердження відповідача, викладені у відзиві на позов, зокрема зазначає, що встановлення дитині категорії «дитина з інвалідністю» вже є свідченням того, що він потребує постійного стороннього догляду, який в силу свого віку не здатен самостійно дотримуватись спеціального режиму харчування, періодичного дослідження та контролю прийому лікарських препаратів. Згідно п.13 Індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 7 від 12.12.2019р., ЛКК при ВОДКЛ були встановлені певні обмеження життєдіяльності, а саме обмеження до самообслуговування, а також до трудової діяльності та навчання, що також свідчить, що дитина не може обходитись від постійного стороннього догляду. Всі інші твердження, не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються наданими доказами. Так, щодо заперечень відповідачем вимоги про стягнення додаткових витрат, звертає увагу суду на те, що всі витрати на купівлю медичних препаратів та обстеження сина відбувались виключно за рекомендаціями лікарів. Зокрема, в Індивідуальній програмі реабілітації дитини з інвалідністю, виписках з історії хвороби, копії яких додані до позовної заяви, визначено перелік та періодичність лабораторних обстежень, медичних препаратів та періодичність відвідування лікаря. Відносно заперечень з приводу стягнення аліментів на її утримання, то оскільки дитина з інвалідністю проживає з нею, та перебуває на її повному утриманні, відповідач відповідно до вимог закону зобов`язаний сплачувати аліменти протягом усього часу проживання з такою дитиною та опікування нею. У відповідача відсутні перешкоди для його працевлаштування, отримання постійного заробітку та надання відповідної матеріальної допомоги. Стосовно заперечення щодо зміни розміру аліментів, зауважує, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, матеріальний стан дитини погіршився, а тому регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Щодо заперечення відносно співмірності вартості професійної правничої допомоги із складністю справи, зазначає, що це виключно суб`єктивна думка відповідача, яка не заслуговує на увагу, оскільки всі належні докази таких витрат додані до позовної заяви (копія договору про надання професійної правничої допомоги, копія детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги, квитанція про оплату наданих послуг). Вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи, часом та обсягом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 22.09.2020р., закрите підготовче провадження у даній справі, призначено її до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, з урахуванням їх уточнення, у повному обсязі, та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_8 та його представник адвокат ЗУБАНЬ О.О. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, просили стягнути додаткові витрати понесені на лікування дитини-інваліда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000,00грн., та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 500,00грн., в іншій частині позовних вимог, позивачу відмовити, з підстав, зазначених в запереченні на позов.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 31.07.2011р. сторони зареєстрували шлюб (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 31.07.2011р. виконавчим комітетом Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області), який на момент винесення цього рішення не розірваний.

В період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 28.05.2013р. виконавчим комітетом Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області), який постійно проживає разом із позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (довідка виконавчим комітетом Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 734 від 18.06.2020р.) та знаходиться на її утриманні, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 18.02.2020р. Управлінням праці та соціального захисту населення Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю, якому призначено державну соціальну допомогу на період з 23.12.2019р. по 23.12.2021р. Як випливає з цього документу, законним представником дитини з інвалідністю є його мати позивач ОСОБА_9 .

Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Отже, виходячи з аналізу ст.185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Зазначений висновок суду ґрунтується також на правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі №6-1296цс15, відповідно якої, виходячи з аналізу ст.185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

ВСУ звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17).

У відповідності до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз вищенаведених норм закону та роз`яснень Верховного Суду України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

У даному випадку на підтвердження позовних вимог позивачем надано: виписки із медичних карток амбулаторного хворого з відповідними епікризами історії хвороби, які містять лікарські рекомендації та призначення; виписки із медичного огляду хворого, які містять лікарські рекомендації та призначення; протоколи прийому хворого лікарем, які містять лікарські рекомендації та призначення; копії лабораторних аналізів та медичних досліджень (УЗД); рішення Лікарсько-консультативної комісії при Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні № 7 від 12.12.2019р.; форму індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 7 від 12.12.2019р.; копії бланків-замовлень на надання медичних послуг; копії накладних та фіскальних чеків на придбання медичних препаратів та оплату медичних досліджень.

Отже, належними та допустимими доказами підтверджено, що син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує медикаментозного лікування. Позивачем долучено до позовної заяви квитанції та фіскальні чеки на придбання медичних препаратів, які купувались на підставі лікарських рекомендацій, що призначались та використовувались під час лікування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також платіжні документи на оплату відповідних медичних послуг, які документально підтверджують суму в розмірі 24776грн.10коп. потрачених нею коштів на лікування сина.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати понесені на лікування дитини-інваліда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 12388грн.05коп., що складає 50% від понесеної суми витрат.

Відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували вище встановлені судом обставини.

Даючи оцінку іншим наданим доказам на підтвердження оплати медичних препаратів та послуг, слід зазначити, що рахунок (рахунок-фактура, накладна) це документ, що надається продавцем покупцеві і містить перелік товарів, послуг, робіт, їх кількість і пропоновану ціну, по яким вони можуть бути поставлені покупцеві у разі його згоди, формальні особливості товару (колір, вага і т. д.), умови постачання і відомості про відправника і одержувача. Виставлення цього документу, означає лише пропозицію продати певні товари, а не їх фактичний продаж та розрахунок за них. Документами, що підтверджують оплату, можуть бути: платіжне доручення, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунка, квитанція до прибуткового касового ордера.

Відтак, відповідні рахунки, замовлення, та накладні, які подані позивачем без документів, що підтверджують їх оплату (платіжного доручення, розрахункового чеку, касового чеку, розрахункової квитанції, виписки з карткового рахунка, квитанції до прибуткового касового ордера), судом не приймаються до відома та не враховуються при визначенні суми, що підлягає до стягнення.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

Так, за загальним правилом, передбаченим статтею 75 СК України, встановлено, що дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

В той же час, Сімейним кодексом визначені особливості надання утримання дружині з якою проживає дитина з інвалідністю.

За статтею 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Із системного аналізу норм статей 80, 88 СК України випливає, що право на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів, а саме: проживання одного з подружжя з дитиною-інвалідом та опікування нею; нездатністю дитини обходитися без постійного стороннього догляду; походження дитини від другого з подружжя (кровне споріднення); спроможністю другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, зареєстрований як безробітний в Калинівському районному центрі зайнятості, де отримує допомогу по безробіттю, а отже має можливість належним чином забезпечувати своє матеріальне становище.

Відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 року № 2961-IV (з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначення інвалідності дитини доповнено посиланням на те, що стійкий розлад функцій організму зумовлює обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Статтею 19 цього ж Закону визначено безпосередній причинний зв`язок інвалідності з потребою у сторонньому догляді, як форми додаткової соціальної допомоги та захисту.

Порядок видачі медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 4 грудня 2001 року № 482, визначає установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років лікарсько-консультативними комісіями дитячих лікарень.

Постановою Кабінету Міністрів України № 917 від 21.11.2013 року затверджено Положення про лікарську консультативну комісію, де в п.7 визначено обов`язок комісій з визначення категорії «дитина-інвалід», складання за участю представників органів управління освіти та соціального захисту населення індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда, в якій визначаються обсяги реабілітаційних заходів, строки їх проведення та виконавці тощо; в п.12 предписано направлення медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років та індивідуальної програми реабілітації до органу соціального захисту населення за місцем проживання дитини-інваліда.

Згідно з абз.4 п.9 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого вищезгаданою постановою КМУ № 917, інвалідність встановлюється дітям до досягнення ними 18 років у разі наявності стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюваннями, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що призводять до обмеження життєдіяльності дитини, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин за місцем проживання дитини-інваліда. Перелік захворювань та патологічних станів, що дають право на встановлення дітям інвалідності відразу до досягнення ними 18 років визначається МОЗ.

У п.19-21 Порядку № 917 визначено критерії встановлення інвалідності: Дитині, якій встановлена інвалідність, залежно від міри втрати здоров`я та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді встановлюється категорія дитина-інвалід або дитина-інвалід підгрупи А. Перелік захворювань та патологічних станів, що дають право на встановлення інвалідності дітям, затверджується МОЗ. Підставою для встановлення дитині категорії дитина-інвалід є помірна та середня міра втрати здоров`я, залежність від стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду і здатність до самообслуговування.

За таких обставин, встановлення дитині категорії «дитина-інвалід» свідчить про її потребу в домашньому догляді. Оскільки малолітній син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем ОСОБА_1 і саме остання здійснює догляд за ним, то позивач має право на своє утримання від батька дитини - відповідача у справі.

Право на утримання має тривати протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища позивачки.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами, що він не спроможний надавати матеріальну допомогу дружині, яка опікується дитиною з інвалідністю.

З врахуванням наведених вимог закону та встановлених конкретних обставин справи, на підставі належно оцінених доказів, та з врахуванням висновку про доведеність можливостей відповідача надавати утримання позивачці, оскільки він є працездатною особою, отримує від держави допомогу по безробіттю, на праві приватної власності має зокрема земельну ділянку площею 0,1419га., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , цільовим призначенням якої є ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:0262, від користування якої має можливість мати додатковий дохід, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі по 1000грн.00коп. щомісячно, починаючи з 25.06.2020р. та протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та опікування ним.

Даний розмір аліментів визначений судом з врахуванням матеріального стану відповідача.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів, які свідчать, що він не спроможний надавати матеріальну допомогу дружині, яка опікується дитиною з інвалідністю, та спростовують встановлені судом обставини.

Як встановлено судом, на підставі судового наказу, виданого 18.03.2020р. Калинівським районним судом Вінницької області в цивільній справі № 132/252/20, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_9 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви, тобто з 17.01.2020р. до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного судового наказу, державним виконавцем Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Морозовою Ю.А. винесено 06.04.2020р. постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 61721038).

Як свідчить довідка-розрахунок, видана державним виконавцем Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Морозовою Ю.А., заборгованість за аліментами станом на 18.08.2020р. становить 6402,24грн.

Відповідно до чч.1, 2, ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року , держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст стст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України ). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 05 лютого2014 року №6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Звернувшись до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів, позивач вказала, що визначений рішенням суду розмір аліментів не достатній для утримання дитини з інвалідністю та потребує додаткових витрат для його розвитку та лікування.

Згідно з ч.3 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на ОСОБА_9 , як на позивача, покладається обов`язок доказування і в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з урахуванням приписів статей 141, 180, 182, 190 СК України. Позивач, при зверненні до суду та під час розгляду справи у суді, не надала доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, які можуть слугувати підставою для зміну розміру аліментів.

Доводи позивача про те, що син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною з інвалідністю та потребує додаткових заходів для його розвитку та лікування не може слугувати підставою для зміни розміру аліментів, оскільки дані обставини вже існували на час винесення судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 18.03.2020р. в справі № 132/252/20. Позивач ОСОБА_9 не подала доказів, що після винесення цього судового наказу виникли обставини, які не були враховані судом як підстава для зміни розміру (способу) стягнення аліментів, передбачені положеннями статті 192 СК України. Слід зауважити, що витрати, які несе позивач на лікування дитини, є додатковими витратами відповідно до положень ст.185 СК України, з позовом про стягнення яких з відповідача вона і звернулася до суду.

За таких обставин, в частині позовних вимог про зміну розміру аліментів позивачу необхідно відмовити.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, ураховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, який був об`єктивно витрачений адвокатом на виконання цих робіт, та які знайшли своє документальне підтвердження, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 1800грн.00коп. Стороною відповідача не доведено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 80, 81, 82, 200, 206, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, стягнення аліментів на утримання дружини та зміну розміру аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Корделівка Калинівського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки міста Калинівка Вінницької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , додаткові витрати понесені на лікування дитини-інваліда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця села Корделівка Калинівського району Вінницької області, в розмірі 12388грн.05коп., що складає 50% від понесеної суми витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Корделівка Калинівського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки міста Калинівка Вінницької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі по 1000грн.00коп. щомісячно, починаючи з 25.06.2020р. та протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем села Корделівка Калинівського району Вінницької області, та опікування ним.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Корделівка Калинівського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки міста Калинівка Вінницької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 1800грн.00коп.

В іншій частині позовних вимог позивачу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Калинівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя