Провадження № 2/554/2748/2020
У Х В А Л А

іменем України

06 листопада 2020 року суддя Октябрського районного суду м.Полтави Гальонкіна Ю.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення стягненого за виконавчим написом,-

В С Т А Н О В И В :

04 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 , місце проживання якого: АДРЕСА_1 , звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», (місцезнаходження: м.Київ, Новопечерський провулок, буд. 19/3, корп. 2 офіс 9), в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №21768, вчинений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С., щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» в розмірі 5902,80 грн.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї документами, суддя вважає, що її належить повернути для подання до належного суду з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною 12 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника (ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудуності) іншого суду.

Так, із наявної в матеріалах справи копії постанови від 25.09.2020 року, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., вбачається, що під час примусового виконання виконавчого напису № 21768, виданого 01.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., звернено стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість в розмірі 5902,80 грн.

Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли з приводу вчинення приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. виконавчого напису № 21768, виданого 01.09.2020 року.

До вказаних правовідносин застосовуються положення територіальної підсудності (ч.2 ст.27 ЦПК України).

Крім того, цивільним процесуальним законодавством для зазначеної категорії справ встановлено альтернативну підсудність, відповідно до якої позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню можуть пред`являтися також за місцем його виконання (ч.12 ст.28 ЦПК України).

Тобто, з урахуванням наведених норм, позов може подаватися до суду за місцезнаходженням стягувача або за місцем виконання (тобто, за місцем здійснення виконавчого провадження).

Зі змісту норми ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

В своїй позовній заяві позивач зазначає про те, що постановою приватного виконавця від 25.09.2020 року № ВП 63049074 на його заробітну плату звернено стягнення.

У частині 4 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № ВП 63049074 від 25.09.2020 року вбачається, що місцем здійснення виконавчого провадження є м.Київ, оскільки останнє відкрито та здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошенко В.Л. Дана постанова не скасована, а відтак, місцем виконання виконавчого провадження № ВП 63049074, а відповідно й оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, є м.Київ.

Крім того, з позовної заяви, вбачається, що місцезнаходження відповідача ТОВ «Фінфорс»: м.Київ, Новопечерський провулок.

Враховуючи викладене, з матеріалів позову встановлено, що місцем виконання виконавчого напису є м.Київ, місцезнаходження відповідача є також м.Київ, а отже цивільна справа не підсудна Октябрському районному суду м.Полтави.

Таким чином, позовна заява не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Октябрського районного суду м.Полтави і підлягає переданню на розгляд до належного суду за вибором позивача (або за місцем знаходження відповідача, тобто до Печерського районного суду міста Києва, або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса, тобто до Дніпровського районного суду м.Києва).

Вирішуючи питання щодо можливості передання справи до належного суду, суд враховує, що цивільним процесуальним законодавством встановлено альтернативну підсудність для вказаної категорії справ, а тому право вибору суду відповідно до ч.16 ст.28 ЦПК України належить позивачу, водночас, будь-яких застережень у позовній заяві щодо звернення до конкретного суду в м.Києві, не міститься, тому суд, зважаючи на принципи верховенства права та диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що передання справи до конкретного суду в даному випадку може призвести до обмеження прав позивача на подання позову за своїм вибором.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про повернення позовної заяви позивачу для подання належного суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 27, 31, 187, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення стягненого за виконавчим написом, повернути позивачу для звернення до належного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м.Полтави протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.С. Гальонкіна