ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м.Суми

Справа №579/2332/19

Номер провадження 22-ц/816/2190/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 01 вересня 2020 року, ухваленого у складі судді Моргуна О.В., в приміщенні Кролевецького районного суду Сумської області, повний текст рішення складено 04 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 13 липня 2019 року о 14 год. 32 хв. у м. Кролевець Сумської області на перехресті доріг 8-го Березня та проспекту Миру керував автомобілем ЗАЗ TF698К н.з. НОМЕР_1 та не надав перевагу у русі велосипедисту ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобіль скоїв ДТП. Кролевецький районний суд Сумської області постановою від 10 жовтня 2019 року притягнув відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУПАП та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 грн. Відповідно до висновку експерта № 112 від 03 жовтня 2019 року позивачці заподіяно тілесні ушкодження. Зазначає, що на лікування нею було витрачено 1891 грн 59 коп.

Крім того, в результаті ДТП пошкоджено належний їй велосипед, зокрема колесо, яке відновленню не підлягає та вартість якого становить 220 грн.

Також зазначає, що вона є приватним підприємцем та оскільки з вини відповідача їй було заподіяно тілесні ушкодження, за станом здоров`я з 14 липня 2019 року по 06 серпня 2018 року вона не здійснювала підприємницьку діяльність, в результаті чого не отримала дохід, який могла б реально одержати за звичайних обставин. Розмір упущеної вигоди за підрахунками позивачки становить 4711 грн 24 коп. Крім того, за оренду землі за час, коли вона не працювала, сплачено 621 грн 11 коп., які вона також вважає упущеною вигодою.

Від заподіяних відповідачем в результаті ДТП тілесних ушкоджень вона відчувала фізичний біль, що змусило її на тривалий час змінити звичайний спосіб життя. Також вона відчувала душевні страждання через порушення нормальних життєвих зв`язків. Відбулися значні відхилення від звичайного стану здоров`я, який був до подій, пов`язаних з ДТП.

Таким чином вважає, що з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 7443 грн 94 коп., яка складається з: 220 грн вартості колеса до велосипеда; 1891 грн 59 коп. вартість ліків для лікування та консультаційних послуг спеціалістів у період з 13 липня 2019 року по 05 серпня 2019 року; 4711 грн 24 коп. не отримані доходи (упущена вигода), 621 грн 11 коп. сплачені за оренду землі ПП ОСОБА_4 за 19 днів упущена вигода.

Посилаючись на вказані обставини просить стягнути з відповідача на її користь 7443 грн 94 коп. майнової (матеріальної) шкоди та 7000 грн моральної (немайнової) шкоди, всього на суму 14 443 грн 94 коп., заподіяної ушкодженням здоров`я.

Кролевецький районний суд Сумської області рішенням від 01 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 200 грн майнової шкоди.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовив.

Стягнув з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд не зазначив, чому відхилив довідку ПП ОСОБА_5 від 12 грудня 2019 року про вартість колеса до велосипеда 220 грн, натомість прийняв як доказ пояснення відповідача щодо матеріальної шкоди в розмірі 200 грн, заподіяну пошкодженням велосипеда.

На думку позивачки, нею надані всі докази щодо законності та правомірності вимоги про стягнення 1891 грн 59 коп. Факт заподіяння позивачу тілесних ушкоджень внаслідок ДТП з вини відповідача 13 липня 2019 року підтверджується доказами поясненнями свідків лікарів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та довідками ТОВ «Центр сімейної медицини «Мій лікар» від 22 липня 2019 року та 29 липня 2019 року. Факти придбання ліків за призначенням лікарів підтверджуються фіскальними чеками на загальну суму 1891 грн 59 коп.

Вказує на те, що лікування проводилося у формі амбулаторного лікування у період з 22 липня 2019 року до (по) 05 серпня 2019 року.

Вважає, що суд не мав права посилатися на висновок експерта № 112 від 03 жовтня 2019 року, оскільки вказаний доказ отриманий з порушенням порядку встановленого законом.

На думку позивачки, відповідач згідно приписів ч. 2 ст. 1187 ЦК України зобов`язаний відшкодувати шкоду, пов`язану з придбанням ліків та сплатою консультаційних послуг.

Також вказує на те, що вона є приватним підприємцем і здійснює підприємницьку діяльність на ринку. Згідно довідки ТОВ «Центр сімейної медицини «Мій лікар» вона перебувала на амбулаторному лікуванні з 22 липня 2017 року по 05 серпня 2019 року і не здійснювала підприємницьку діяльність на ринку. За цей час вона не отримала дохід у сумі 471 грн 29 коп. Крім того, нею було сплачено орендну плату за цей період на суму 621 грн 11 коп. та понесені збитки, які вважає упущеною вигодою.

Зазначає, що суд не застосував висновки, викладені у рішенні Верховного Суду України від 09 грудня 204 року у справі № 3-188 гс 14 щодо стягнення упущеної вигоди в аналогічних правовідносинах.

Не погоджується з тим, що суд застосував норми, передбачені ч. 1 ст. 1195, ч. 1 ст. 1198 ЦК України. Наголошує на тому, що вона просила стягнути з відповідача за приписами ст.ст. 22, 1166, 1187 ЦК України, шкоду заподіяну з його вини у вигляді упущеної вигоди, а не дохід втрачений внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я.

Зазначає, що суд при визначенні моральної шкоди не врахував наявність тілесних ушкоджень, вказаних у довідках ТОВ «Центр сімейної медицини «Мій лікар» та тривалість амбулаторного лікування; наслідки ДТП для позивачки, її вік, тривалість душевних страждань; наміри, з яких діяв заподіювач шкоди.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Крім того, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що згідно постанови Кролевецького районного суду Сумської області від 10 жовтня 2019 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.6).

За змістом даної постанови водій ОСОБА_2 13 липня 2019 року о 14:32 в м. Кролевець Сумської області, на перехресті доріг 8-го Березня та проспекту Миру, керував автомобілем ЗАЗ TF 698К номерний знак НОМЕР_1 , та не надав перевагу в русі велосипедисту ОСОБА_1 , чим порушив п.16.11 ПДР та скоїв ДТП.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню.

Крім того, як встановив суд першої інстанції, відповідач визнав, що вчинив ДТП, внаслідок якого пошкодив колесо велосипеда і з його вартістю згоден та готовий відшкодувати заподіяну в цій частині шкоду. Також відповідач погодився, що внаслідок ДТП було заподіяно з його вини легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 у виді саден сідниці та правої гомілки.

Відповідно до довідки лікаря ОСОБА_9 від 13 липня 2019 року, яка міститься в матеріалах ЄО № 2818, 2821 від 29 липня 2019 року по факту ДТП, у ОСОБА_1 встановлено діагноз: забій грудної клітини справа, ссадна в ділянці правового ліктьового суглобу, поверхнева травма скроневої кістки справа.

Згідно висновку експерта № 112 від 3 жовтня 2019 року при зверненні ОСОБА_1 13 липня 2019 року о 15 годині 40 хвилин виявлено «садна» (не виключено, що правого колінного суглобу); 22 липня 2019 року лікарями виявлена «обширна гематома лівої сідниці», 23 липня 2019 року лікарем хірургом зазначено «на правій сідниці та правій гомілці крововиливи з жовтуватим відтінком». Тривале знаходження на лікуванні та сам діагноз «черепно-мозкова травма: струс головного мозку» не підтверджені об`єктивними клінічними даними, тому до уваги та в оцінку ступеня тяжкості не прийняті. Вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупого предмета та тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею. Індивідуальні властивості будови травмуючого предмету /травмуючих предметів в морфології ушкоджень не відобразилися, однак характер та локалізація не виключають можливості утворення внаслідок ДТП. Гематома/гематоми та садна мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Судячи за станом синців, виявлених та описаних лікарем 23 липня 2019 року не виключена можливість їхнього утворення в тому числі і в термін, що зазначений в наданій постанові (а. с. 8-9).

Позивачка ОСОБА_1 є приватним підприємцем (а. с. 15).

Згідно консультаційного висновку невролога ОСОБА_8 ТОВ «Центр сімейної медицини «Мій лікар» від 22 липня 2019 року та від 29 липня 2019 року у ОСОБА_1 встановлено діагноз ЧМТ, струс головного мозку (13.07.19) зі слів пацієнта. Також позивачкою надано фіскальні чеки на придбання ліків від 22.07.2019 року, 29.07.2019 року, квитанції за УЗД органів черевної порожнини та прийом лікарів (а. с. 11-13).

Крім того, ОСОБА_1 надала суду податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2018 рік та квитанцію про сплату за оренду землі на суму 850 грн (а. с. 12).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що між неправомірними діями відповідача та непідтвердженим діагнозом «черепно-мозкова травма струс головного мозку» відсутній безпосередній причинний зв`язок і відсутня вина відповідача. Позивачкою та її представником не були надані докази, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог про стягнення майнової (матеріальної) шкоди в розмірі 1891 грн 59 коп. вартості ліків та консультаційних послуг. Крім того, позивачка не довела, що в період з 14 липня по 06 серпня 2019 року вона не здійснювала підприємницьку діяльність та не отримувала дохід, та не надала докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог про стягнення майнової (матеріальної) шкоди в розмірі 4711 грн 24 коп. та 621 грн 11 коп. відповідно. Таким чином суд дійшов висновку, що з врахуванням того, що відповідач визнав, що вчинив ДТП, внаслідок якого пошкодив колесо, відтак підлягає стягненню майнова шкода, а саме вартість колеса, та, крім того, вважав достатнім присудити до стягнення у відшкодування моральної шкоди 2000 грн, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, й підставою цивільно-правової відповідальності, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

У деліктних правовідносинах обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою покладається на позивача. Натомість відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Як вбачається, з матеріалів справи ДТП сталося 13 липня 2019 року. Цього ж дня лікар ОСОБА_9 позивачці встановив діагноз: забій грудної клітини справа, ссадна в ділянці правового ліктьового суглобу, поверхнева травма скроневої кістки справа.

На підставі постанови Кролевецького районного суду Сумської області від 10 вересня 2019 року було проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_1 . Згідно висновку експерта № 112 від 03 жовтня 2019 року тривале знаходження на лікуванні та діагноз «Черепно-мозкова травма: струс головного мозку» не підтверджені об`єктивними клінічними даними. Колегія суддів не погоджується з твердженнями позивачки, що вказаний доказ отриманий з порушенням порядку встановленого законом, оскільки висновок експерта був наданий суду самою позивачкою разом із позовною заявою. Проведення експертизи за постановою судді в іншій справі не є підставою для визнання його таким, що отриманий з порушенням порядку встановленого законом, оскільки норми ЦПК України не містять заборони надання як доказу висновку експертизи, проведеній в іншій справі.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що до ТОВ «Центр сімейної медицини «Мій лікар» ОСОБА_1 звернулася тільки 22 липня 2019 року та в подальшому 29 липня 2019 року. Діагноз: ЧМТ. Струс головного мозку лікарем-неврологом ОСОБА_8 було поставлено зі слів пацієнта. В судовому засіданні в суді першої інстанції даний лікар пояснила, що діагноз зазначений нею в медичній документації ЧМТ, записаний зі слів пацієнта та вона не може сказати, що ЧМТ є наслідком ДТП.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та діагнозом «черепно-мозкова травма: струс головного мозку», який крім того, є непідтвердженим.

ОСОБА_1 суду були надані фіскальні чеки на придбання ліків та квитанції за прийом у невролога. Проте, з врахуванням того, що позивачкою не доведено, що внаслідок ДТП вона отримала ЧМТ, відтак не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування майнової шкоди, а саме консультаційних послуг лікаря-невролога та вартості ліків, призначених вказаним лікарем.

Так само позивачкою не доведено, що внаслідок ДТП їй було завдано ушкодження черевної порожнини, тому вартість УЗД органів черевної порожнини також відшкодуванню не підлягає.

Твердження позивачки, що поясненнями свідків ОСОБА_6 .. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджується факт заподіяння їй тілесних ушкоджень внаслідок ДТП є помилковими та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Стосовно вимог ОСОБА_1 щодо стягнення суми упущеної вигоди, колегія судів зазначає наступне.

Упущеною вигодою згідно з п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем та займається підприємницькою діяльністю (код КВЕД 47.81 роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами).

Позивачка зазначає, що з 14 липня 2019 року по 06 серпня 2019 року вона не здійснювала підприємницьку діяльність та перебувала на амбулаторному лікуванні.

Проте, відповідно до п. 1.1 Розділу 1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 455 від 13 листопада 2001 року, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Листок непрацездатності видається особам, які забезпечують себе роботою самостійно (особи, які займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов`язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок) (п.п. 1.3.4 п. 1.3 Розділу 1 вказаної Інструкції).

Відповідних листків непрацездатності ОСОБА_1 за період з 14 липня 2019 року по 06 серпня 2019 року суду не надано, отже належними та допустимими доказами та обставина, що позивачка у вказаний період була непрацездатною та відповідно та не могла здійснювати підприємницьку діяльність не підтверджується. Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказані вимоги задоволенню не підлягають. Що стосується вимог про відшкодування сплаченої позивачкою орендної плати за землю, то ці кошти взагалі не є упущеною вигодою в розумінні п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України.

Стосовно тверджень позивачки, що суд не застосував висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 204 року у справі № 3-188гс14 щодо стягнення упущеної вигоди в аналогічних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що правовідносини у справі № № 3-188 гс 14 не є аналогічними правовідносинам у справі, рішення в якій переглядається, та стосуються відшкодування збитків у формі упущеної вигоди за самовільне зайняття орендованих позивачем земельних ділянок, які позивач мав намір сам обробляти.

Крім того, слід зазначити, що суд першої інстанції вірно застосував до вказаних правовідносин спеціальні норми, передбачені ч. 1 ст. 1195, ч. 1 ст. 1198 ЦК України, оскільки положення п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини, які мали місце в даному випадку.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керувався положеннями статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнала позивачка, та інших обставин, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4. Підстав для збільшення, визначеного судом розміру моральної шкоди, колегія суддів не вбачає.

Щодо вимог про відшкодування майнової шкоди за пошкоджене колесо велосипеда у сумі 220 грн, то з матеріалів справи вбачається, що відповідач визнавав ці вимоги саме у вказаному розмірі (а. с. 33). Суд першої інстанції вказав про те, що відповідач визнав ці вимоги, проте помилково вказав вартість колеса в розмірі 200 грн., з чого вбачається, що має місце очевидна описка в зазначенні вказаної суми. Вказана описка може бути виправлена в порядку, передбаченому ст. 269 ЦПК України.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 369; 374 ч.1 п.1; 375; 381; 382 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 01 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 20 листопада 2020 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина