Справа № 467/47/20
13.04.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Явіци І.В.,
за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Вимоги позивача та доводи на їх обгрунтування
Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 02 березня 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком кредитний договір.
Втім, отримавши від позивача кошти на виконання умов кредитного договору, як указує позивач, відповідач останніх (умов договору) не дотримався, внаслідок чого станом на 28 листопада 2019 року у нього виникала заборгованість перед банком на загальну суму 12 842,63 грн., із яких : 2 447,68 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2 447,68 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 332,17 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦПК України, 8 975,94 грн. заборгованість за пенею та штрафами фіксованою частиною у розмірі 500,00 грн. та процентною складовою у сумі 587,74 грн.
У зв`язку із таким, позивач через свого представника просив стягнути вказану заборгованість із відповідачки на його користь, а так само і сплачений ним судовий збір за подання цього позову у розмірі 2 102, 00 грн.
Процесуальні дії у справі
Спрощене провадження за вказаними вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 січня 2020 року.
Позиція сторін
У судове засідання представник позивача не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, надав до заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, паралельно зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а у разі неявки відповідача - не заперечує проти ухвалення заочного рішення ( а.с.43).
Відповідач у судове засідання також не прибув, про його дату, час і місце повідомлений належно, що підтверджується даними рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, причин своєї неявки не вказав.
При цьому, відповідачка будь яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направляв, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач більш ніж двічі повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не вказав, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи ( а.с.43).
За такого, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був.
Мотиви суду
У свою чергу, суд, перевіривши доводи, на які посилається позивач, оцінивши наявні у провадженні докази з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, виходив із такого.
Зокрема, суд установив, що 02 березня 2010 року відповідач підписав Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, із якої слідує, що він погодився із тим, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Пам`яткою клієнта» і «Тарифами банку» складають між ним та банком кредитний договір.
За умовами укладеного між сторонами договору, позивач отримав кредит розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Водночас, статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк.
У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).
Та як установив суд у цьому випадку, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором хоча й виконував, проте, не своєчасно та не у повному обсязі вносив належні до сплати платежі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 12 842,63 грн., із яких : 2 447,68 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2 447,68 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 332,17 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦПК України, 8 975,94 грн. заборгованість за пенею та штрафами фіксованою частиною у розмірі 500,00 грн. та процентною складовою у сумі 587,74 грн.
Але частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
А за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (1 статті 1054 ЦК України).
При цьому, згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Однак, у цьому випадку, позивач нарахував відсотки на прострочене тіло кредиту на підставі ст. 625 ЦК України у сумі 332,17 грн.
Так, статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У свою чергу, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Із розрахунку заборгованості( а.с.17) слідує, що банк нарахував відсотки на прострочений кредит згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України з розрахунку 84 % річних з посиланням на п.2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг.
Однак, позивачем не надано доказів що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які додані позивачем до позовної заяви, містить підпис позичальника, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України.
Надана позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем, містить відомості щодо базової відсоткової ставки за місяць та розмір щомісячних платежів, однак, не вказують на умови відповідальності відповідно до ст. 625 ЦК України.
З цих мотивів, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні цієї вимоги.
Водночас, вимоги про стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом банк не пред`явив.
Як наслідок, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд вважає законною вимогу про стягнення з відповідач заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 447,68 грн. та за простроченим тілом у такому ж розмірі, що у сумі складає 4 895,36 грн.
Стосовно вимоги про стягнення пені та штрафів, то суд виходив із такого.
Так, суд не погоджується із вимогою позивача про стягнення з відповідача пред`явленої суми пені зокрема, виходячи із такого.
Як слідує із позовної заяви та наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач пред`явив вимогу не лише про стягнення пені, а й штрафів, передбачених п. 2.1.1.7.6. Умов та правила надання банківських послуг.
Між тим, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України), а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Тож, можна зробити висновок, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто, строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, свідчить про недотримання положеньстатті 61 Конституції України в частині заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що є недопустимим.
Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.
Як видно із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума нарахованої ним пені є вдвічі більшою, аніж сума заборгованості за тілом та простроченим тілом.
Водночас, як слідує із того ж розрахунку, відповідач не має заборгованості за нарахованими відсотками, свої зобов`язання виконував, хоча й не у повному обсязі.
Крім того, суд бере до уваги значний проміжок часу, протягом якого банк не звертався про стягнення заборгованості, що суттєво вплинуло на розмірі нарахованої пені.
За таких обставин, при виборі виду неустойки, яку належить стягнути із відповідача, суд вважає розумним і справедливим відмовити позивачу у стягненні саме пені.
А як наслідок, вимога позивача про стягнення пені на загальну суму 8 975,04 грн. за умови пред`явлення вимоги про стягнення штрафів, не підлягає до задоволення.
Разом із цим, із умовами сплати штрафів відповідач був ознайомлений, що підтверджується його підписом у довідці про умови кредитування ( а.с. 18).
Так, сторонами було погоджено, що штраф при порушенні строків платежів по будь якому із грошових зобов`язань більш ніж на 30 днів установлюється у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій.
Ураховуючи те, що суд дійшов висновку про правомірність вимоги лише у частині тіла та простроченого тіла, то у зв`язку із цим, частковому задоволенню підлягає і вимога про стягнення процентної складової штрафу.
Зокрема, оскільки загальну сума заборгованості становить 4 895,36 грн., то, відповідно, процентна складова штрафу розраховується наступним чином: 4 895,36 грн. х 5% = 224,77 грн.
Вимога ж про стягнення фіксованої складової штрафу підлягає до задоволення у розмірі 500,00 грн., оскільки є обґрунтованою через дійсність факту порушення відповідачем строків здійснення платежів.
Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у цьому випадку з відповідача на користь позивача підлягають стягненню : 2 447,68 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2 447,68 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 224, 77 грн. процентної складової штрафу та 500,00 грн. його фіксованої складової.
Тобто, у цілому, на загальну суму 5 620,13 грн., що становить собою суму усіх платежів, які підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача.
Щодо розподілу судових витрат
Стосовно ж стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 2 102,00 грн., то суд виходив із правила, установленого ч.1 ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 919,84 грн. судового збору, що становить 43,76 % від пред`явленої суми позову.
З цих мотивів, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265, 279, 280 -283 ЦПК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на корить Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02 березня 2010 року у сумі 5 620 (п`ять тисяч шістсот двадцять) грн. 13 коп., яка складається із : заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 447 (дві тисячі чотириста сорок сім) грн. 68 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2 447 (дві тисячі чотириста сорок сім) грн. 68 коп., заборгованості за процентною частиною штрафу у розмірі 227 (двісті двадцять сім) грн. 77 коп. та заборгованості за фіксованою частиною штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.
У решті вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на корить Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 919 (дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 84 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Форма і зміст заяви про перегляд заочного рішення повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити, що відповідно до п.3 розділу ХІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 354 ЦПК України щодо строку апеляційного оскарження судового рішення, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Суддя І.В. Явіца