Справа № 372/2628/19 Головуючий в суді І інстанції Потабенко Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сушко Л.П.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року представник АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 13 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 490077232 на купівлю автотранспортного засобу, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 26 731,48 доларів США, зі сплатою 14, 99 процентів річних.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 13 червня 2008 року було укладено договір поруки № 490077232-П, за умовами якого відповідачка ОСОБА_2 зобов`язалася нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за цим кредитним договором.

Вказує, що відповідачі своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконали, в результаті чого станом на 13 червня 2019 року за ними рахується заборгованість у розмірі 388 470, 33 грн., які банк просить стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, представник АТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема вказує на те, що відповідачами не заперечується факт наявності самої кредитної заборгованості, тому цей факт доказуванню не підлягає, а посилання в рішенні суду на те, що розрахунок заборгованості є нечитабельним, не відповідає дійсності. Поряд з цим, вважає, що судом не було враховано, що строк дії договору поруки встановлений до 13 червня 2018 року, і у подальшому Законом був змінений строк для звернення до поручителя із вимогою про стягнення коштів до трьох років, тому висновок місцевого суду про те, що кредитор протягом шести місяців не пред`явив до поручителя вимоги про стягнення коштів, внаслідок чого порука ОСОБА_2 є припиненою, не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах Закону, тому вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню.

Відповідачі належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, однак своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням від 10 листопада 2016 року було встановлено факт припинення поруки ОСОБА_2 за договором поруки від 13 червня 2008 року, тому банк звернувся до суду із цим позовом після спливу строку для пред`явлення вимоги до поручителя, крім того, місцевий суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено належними і допустимими доказами факту існування заборгованості, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості є нечитабельним, що позбавило суд можливості перевірити наявність існування заборгованості, через що дійшов висновку про відмову у задоволенні позову до обох відповідачів.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 червня 2008 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 490077232 на купівлю автотранспортного засобу.

Відповідно умов кредитного договору, банк надав позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 26 731,48 доларів США, зі сплатою 14, 99 процентів річних.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 490077232-П від 13 червня 2008 року, за умовами якого поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 в період з 31 серпня 2014 року по 23 жовтня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 24 грудня 2014 року, з 18 травня 2015 року по 24 липня 2015 року, з 28 вересня 2016 року по 26 жовтня 2016 року, з 26 жовтня 2016 по 18 січня 2017 року, з 28 січня 2017 року по 28 березня 2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується відповідними довідками. З цього приводу відповідач ОСОБА_1 неодноразово звертався до позивача із проханням провести реструктуризацію заборгованості чи надання кредитних канікул, що підтверджується відповідними заявами та відповідями позивача.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист ПАТ «Альфа-Банк» № 72370-23.1-б/б від 13 вересня 2016 року, відповідно до якого відповідачу ОСОБА_1 було надано відстрочку платежів за кредитним договором № 490077232, при цьому наступний платіж від нього мав надійти до 13 січня 2017 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/1599/16-ц від 10 листопада 2016 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що оскільки останній платіж позичальником ОСОБА_1 був здійснений 09 грудня 2014 року, а банк звернувся із позовом до суду лише 22 червня 2016 року, то порука ОСОБА_2 за договором поруки № 490077232-П від 13 червня 2008 року є припиненою.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 листопада 2016 року було встановлено факт припинення поруки ОСОБА_2 за договором поруки № 490077232-П від 13 червня 2008 року, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до відповідачки ОСОБА_2 .

Однак, в частині позовних вимог щодо відповідача ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позов посилається на те, що він був обізнаний про наявність у нього заборгованості, однак у зв`язку із участю в АТО не міг вчасно та у повному обсязі здійснювати погашення кредитного боргу.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 13 червня 2019 року за ОСОБА_1 рахується борг за кредитним договором у розмірі 14 713, 74 дол. США, що по курсу НБУ становить 388 470 грн. 33 коп. (т.1, а.с.29).

При цьому, колегія суддів зазначає, що вказаний розрахунок розміру заборгованості є читабельним і дає можливість для перевірки підстав та порядку розрахунків, здійснених банком.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_1 , з підстав, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факту існування заборгованості, через те, що наданий банком розрахунок заборгованості є нечитабельним, фактично від ухвалення рішення по суті спору самоусунувся і спір по суті не вирішив, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_1 не можна вважати законним й обґрунтованим.

Так, матеріалами справи підтверджено, що основне зобов`язання за кредитним договором № 490077232 від 13 червня 2008 року, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , не виконане і не припинене, і позичальник в добровільному порядку належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання перед банком з повернення отриманих кредитних коштів, тривале порушення боргових зобов`язань останнім в причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу заборгованості, яка залишається непогашеною, при цьому судовим рішенням від 10 листопада 2016 року було встановлено лише відсутність підстав для солідарного стягнення боргу та припинення поруки, однак не встановлювалося факту відсутності самої кредитної заборгованості ОСОБА_1 . При цьому, банк, звернувшись до суду із цим позовом, просив стягнути лише розмір заборгованості за тілом кредиту, без врахування відсотків, що відповідає вимогам Закону, через що колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_1 необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що розмір заборгованості відповідачем не спростований, оскільки власних розрахунків ним, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано.

Крім того, факт участі відповідача у зоні проведення антитерористичної операції не може бути самим по собі підставою для звільнення від виконання своїх обов`язків за кредитним договором, однак, дана обставина може бути підставою для вирішення між сторонами кредитного договору у позасудовий спосіб порядку відстрочення, розстрочення виконання зобов`язань щодо погашення кредитного боргу чи вчинення інших дій договірного характеру.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог.

В решті, оскаржуване рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 червня 2020 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 13 червня 2008 року у розмірі 388 470 (триста вісімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят) грн. 33 коп. та 14 567 грн. 65 коп. судових витрат.

В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: