Справа № 194/910/20
Номер провадження 2/194/305/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2020 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Солодовник І.С.,
при секретарі Клімовій Д.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач звернувся до суду з позовною та уточненою позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, в якій зазначає, що їй на праві власності належить кв. АДРЕСА_1 . Позивач також зазначає, що у зазначеній вище квартирі зареєстрована вона, її чоловік - ОСОБА_3 , та її син - ОСОБА_2 , який з 2014 р. не мешкає, оскільки має інше місце проживання. Власних речей в квартирі відповідач не має.
Позивач також зазначає, що внаслідок реєстрації відповідача вона не може реалізувати певні права пов`язані із змістом права власності, зокрема, не може вільно розпоряджатись та користуватись своєю власністю. У зв`язку з тим, що відповідач в квартирі не проживає і не з`явився в строк для зняття з реєстраційного обліку, вона змушена нести додаткові витрати, оплачувати комунальні послуги.
Крім того, позивач зазначає, відповідач відмовляється у добровільному порядку знятися з реєстрації за місцем проживання, місце проживання відповідача їй не відомо, на дзвінки він не відповідає.
У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кв. АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання.
Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Мицак Н.Т. у судове засідання не з`явилися, однак адвокат Мицак Н.Т. засобами електронного зв`язку подала до суду письмову заяву, в якій просила позов задовольнити, розглядати справу без її участі, зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 42-43).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 35-37, 44-46), та відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с. 31, 40),причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не подав, у зв`язку з чим, зі згоди представника позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником кв. АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19.01.2001 р., посвідченим приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Молодих В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 72 (а.с. 12), витягом Колективного підприємства «Тернівське бюро технічної інвентаризації» № 36188733 від 09.11.2012 р. про державну реєстрацію прав (а.с. 13), технічним паспортом на кв. АДРЕСА_1 , виготовленим 16.11.2012 р. Колективним підприємством «Тернівське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 10-11), свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 31.08.2012 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 9).
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивача ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане повторно 03.03.2005 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 8), свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 31.08.2012 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 9).
Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої 02.07.2020 р. відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, відповідач ОСОБА_2 , як син власника квартири ОСОБА_1 , зареєстрований в кв. АДРЕСА_1 (а.с. 6), про що також свідчить штамп у паспорті відповідача про реєстрацію місця проживання (а.с. 7).
З акту № 617 від 24.06.2020 р., виданого управителем багатоквартирного будинку КП «ТЖКП» видно, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але не мешкає за вказаною адресою з 2014 року по теперішній час (а.с. 14).
Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.
За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З огляду на викладене, позивач є власником спірної квартири та може здійснювати своє право на власний розсуд.
З уточненої позовної заяви встановлено, що позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатися та користуватися своєю власністю та у зв`язку з реєстрацію відповідача у вказаній вище квартирі змушена нести додаткові витрати і оплачувати за відповідача комунальні послуги.
На підставі ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Відповідно до правових позицій, викладених у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є членом сім`ї позивача, зареєстрований в спірній квартирі, дана квартира на праві власності належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири,позивач не має можливості вільно розпоряджатися, користуватися вказаною вище квартирою та несе додаткові витрати за комунальні послуги, в даній квартирі відповідач не мешкає з 2014 року по теперішній час, тобто не мешкає в ній без поважних причин понад рік, а тому відповідач позбавлений права користуватися житловим приміщенням.
Згідно з ч. 3 ст. 41, ч. 2 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Крім того, у відповідності до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 76, 81, 223, 258, 263-265, 274, 280-281 ЦПК України, суд, -
Уточнену позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Тернівський міський суд Дніпропетровської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Суддя: І.С. Солодовник