Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2020 Справа №607/14885/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком по АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що йому на праві приватної спільної часткової власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований відповідач. Відповідач не проживає у даному будинку понад тридцять років, не бере участі в утриманні житла та не вносить плату за комунальні послуги, особистих речей в житловому будинку не має, і взагалі будинком не цікавиться. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 09 вересня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з підстав зазначених у ньому, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав, тому, згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, зокрема ОСОБА_1 належить 1/9 частка домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 02.06.2011 року видане Козівською сільською радою на підставі рішення виконкому №9 від 18.03.2011 року.

Крім того, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 7/9 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. 24 січня 2018 року.

Таким чином, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності, а саме 8/9 часток, належить житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Згідно довідки №91 від 02.09.2020 року виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, про те, що ОСОБА_3 , 1943 року народження, прописана ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на реєстраційному обліку та постійно проживає в АДРЕСА_1 і має наступний склад сім`ї станом на 01.09.2020 року: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прописаний 04.06.1993 року; син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прописаний 15.03.1986 року.

Відповідно до Акту №1 опитування сусідів від 04 вересня 2020 року складеного комісією в складі депутата округу Копит І.М., сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про те, що 04 вересня 2020 року було здійснено перевірку на предмет проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого 15.03.1986 року. На час перевірки встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 , але зі слів власника (спільна часткова власність) будинку ОСОБА_1 якому належить 7/8 частки житлового будинку за вище вказаною адресою не проживає.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Проте, як встановлено судом та підтверджено Витягом про державну реєстрацію прав, ОСОБА_6 належить 1/9 частка домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 02.06.2011 року видане Козівською сільською радою на підставі рішення виконкому №9 від 18.03.2011 року.

У статті 356 ЦК України зазначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_6 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/9 частка житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як зазначено в п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником спірного житлового будинку, а право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За вказаних обстави, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком по АДРЕСА_1 , слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141 , 259, 263, 265, 268, 273, 280, 289, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування будинковолодінням по АДРЕСА_1 відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк