Справа № 464/1537/20
пр.№ 2/464/837/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.11.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

секретар судового засідання Мерза Д.С.

справа № 464/1537/20

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Львівська міська рада

третя особа Четверта Львівська державна нотаріальна контора

вимоги: визнання права власності в порядку спадкування за законом

представники учасників справи:

позивача - адвокат Андрухів Ю.О.

відповідача Львівської міської ради - Синьовський Б.В .

Обставини справи

Позивач у березні 2020 року звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовом в порядку цивільного судочинства, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , покликаючись на неможливість оформлення такого в нотаріальному порядку.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 23 березня 2020 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 12 червня 2020 року за клопотанням позивача витребувано з Четвертої Львівської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 06 липня 2020 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті, задоволено заяву позивача про виклик свідків та постановлено таких викликати і допитати під час судового розгляду.

При розгляді справи у судовому засіданні позивач, яка також допитана в порядку ст.92 ЦПК України як свідок, та її представник позов підтримали, а представник відповідача такий заперечив, покликаючись на безпідставність позову.

Третя особа скористалась правом не брати участі у судовому засіданні, просить розглядати справу у відсутності представника нотконтори та винести рішення на розсуд суду.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 перебували у шлюбі та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розлучились, а позивач повторно у грудні 1986 року уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Згідно із свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) від 08 лютого 1996 року ОСОБА_4 в порядку приватизації набув на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкова справа після його смерті не заводилась.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син позивача ОСОБА_3 .

У листопаді 2019 року позивач звернулася до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом - квартиру АДРЕСА_1 . Покликалась на те, що квартира належала батькові померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , єдиним спадкоємцем якого був його син ОСОБА_3 , який фактично проживав в квартирі ОСОБА_4 та утримував її.

Постановою державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. від 17 листопада 2019 року позивачу відновлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру з підстав відсутності факту прийняття спадщини у вигляді цієї квартири з боку її сина спадкодавця ОСОБА_7 .

Не погоджуючись із вказаною нотаріальною дією, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи та визнаються сторонами.

Оскільки позивачем заявлено вимоги про визнання права власності в порядку спадкування, а тому з урахуванням підстав позову між сторонами виникли спадкові правовідносини, врегульовані ЦК України, а саме:

ст.1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців);

ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті;

ч.2 ст.1220 ЦК України - часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу);

ст.1261 ЦК України - першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки;

ч.1 ст.1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її;

ч.3 ст.1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї;

ч.1 ст.1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини;

ч.1 ст.1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;

ч.2 ст.1272 ЦК України - якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її;

ч.1 ст.1276 ЦК України - якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав до дня смерті за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що задовго до смерті ОСОБА_4 був поміщений сином до Комунального закладу Львівської обласної ради «Великомостівський геріатричний пансіонат» в с.Волиця Сокальського району Львівської області, де був зареєстрований і там помер. На запитання суду позивач та її представник ствердили, що заявником про смерть ОСОБА_4 був працівник пансіонату, свідоцтво про смерть та виплати на поховання отримано саме пансіонатом.

З урахуванням предмету та підстав позову позивачем відповідними доказами слід довести спільне проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлю майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, утримання сином батька - купівля ліків, необхідних речей, так як такий був особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання опорно-рухового апарату (про останнє ствердила сама позивач).

Натомість жодні письмові докази не свідчать про те, що ОСОБА_4 проживав у квартирі № 2 чи АДРЕСА_1 , де за ним доглядав його син. Слід наголосити, що син саме у квартирі № 2 а зареєстрований не був.

Щодо показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , сусідів, то такі не змогли підтвердити факту постійного догляду сином ОСОБА_4 , ведення ними спільного господарства.

Тільки показання позивача в якості свідка, яка є заінтересованою особою у розгляді справи, про спільне проживання батька із сином у квартирі, що не узгоджується із жодними належними доказами, не можуть бути достатніми для встановлення даного факту. Доводи щодо потреби ОСОБА_4 тільки в періодичних курсах лікування - 3 тижні кожні 3-4 місяці в пансіонаті є голослівними. Сумнівним видається той факт, що колишній чоловік, повнолітній син, позивач з новоствореною сім`єю проживали разом саме у квартирі № 2 , адже позивач у такій зареєстрована та проживає ще з 1980 року. При цьому суд звертає увагу, що в ході розгляду позивач не могла остаточно визначитись у якій саме квартирі № 2 чи № 2 а проживали батько з сином.

Наведене свідчить, що ОСОБА_3 , постійно не проживаючи із спадкодавцем, не скористався своїми правами та у встановлений законом строк не подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , а тому вважається таким, що не прийняв спадщину. Відтак положення ч.1 ст.1276 ЦК України щодо спадкової трансмісії не застосовуються, оскільки за встановлених обставин не можна вважати, що ОСОБА_3 не встиг прийняти спадщину і що позивачка вправі спадкувати після останнього спірне майно.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі поданих учасниками доказів, встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Урахувавши принцип змагальності, заявлені вимоги про визнання права власності в порядку спадкування позивачем, яка користується правовою допомогою адвоката, не доведені, що є її процесуальним обов`язком. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У даному випадку суд погоджується із доводами представника відповідача. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні.

За положеннями ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Розподіл судових витрат

У порядку ст.141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Судові витрати залишити по понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

відповідачЛьвівська міська рада, код 04055896, м.Львів, пл.Ринок,1;

третя особа Четверта Львівська державна нотаріальна контора, код 02899401, м.Львів, вул.Зелена,2.

Повний текст судового рішення виготовлено 19 листопада 2020 року.

Суддя О.В.Тімченко