Номер провадження: 22-ц/813/5546/20
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від суду Одеської області від 28 грудня 2019 року, постановленого під головуванням судді Салтан Л.В., повний текст рішення складений 28 грудня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, зазначаючи у якості третіх осіб Лиманський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання дій неправомірними та такими, що завдали позивачу моральну шкоду у зв`язку з бездіяльністю та стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн. 00 коп.

Під час розгляду справи до суду першої інстанції звернулись представники відповідачів з клопотанням про закриття провадження, з тих підстав, що відповідачі є суб`єктами владних повноважень, та даний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства (а.с. 54-58, 69-71).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2019 року, закрито провадження по цивільній справі у частині визнання дій суб`єктів владних повноважень неправомірними.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2019 року відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, третіх осіб Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2019 року, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якої просить рішення суду скасувати, задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що висновок суду про те, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог не відповідає обставинам справи, також суд в оскаржуваному рішенні не оцінив докази у їх сукупності та жоден із доводів позивача не був врахований.

У своєму відзиві, Головне управління Національної поліції в Одеській області посилається на те, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим. Більш того, на цей час в провадженні Одеського окружного суду на розгляді перебуває такий саме позов про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди, позивач намагається в різних формах судочинства отримати стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди. За наведених підстав, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити (а.с. 159-164).

У своєму відзиві Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, а тому просить рішення суду залишити без змін.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

Так, з січня 2020 року по жовтень 2020 року внаслідок автоматизованого розподілу, з урахуванням залишку за 2019 рік, до судді Комлевої О.С. надійшло понад 580 справ.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним нормам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у вересні 2019 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, зазначаючи у якості третіх осіб Лиманський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання дій неправомірними та такими, що завдали позивачу моральну шкоду у зв`язку з бездіяльністю та стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн. 00 коп.

Ухвалою суду першої інстанції провадження по цивільній справі у частині визнання дій суб`єктів владних повноважень неправомірнимизакрито, з підстав того, що даний спір не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

З даною ухвалою ОСОБА_1 погодився, не оскаржував її, звернувшись до Окружного адміністративного суду з відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, а саме в чому полягає спричинена моральна шкода, якими саме діями чи бездіяльністю відповідачів вона спричинена і чим підтверджується протиправність цих дій або бездіяльності відповідачів, наявність причинного зв`язку між шкодою і противоправними діями винної особи, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань зробив висновок про недоведеність та необґрунтованість заявлених вимог.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

Суд, в порушення вимог норм процесуального права без роз`єднання позовних вимог, закрив провадження в частині визнання дій неправомірними.

Одночасно рішенням суду відмовив в задоволенні позовних вимог в зв`язку з недоведеністю, та необґрунтованістю, з тих підстав, що відсутні докази вважати дії відповідачів неправомірними.

Колегія суддів, вважає, що суд одночасно закриваючи провадження по справі в частині, від якої залежать доведеність моральної шкоди, та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині моральної шкоди, порушив норми процесуального права та ухвалив рішення без додержання вимог ст. 263 ЦПК України, що є безумовною підставою для його скасування.

Колегія суддів, також звертає увагу на те, що на цей час в провадженні Окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом невірно застосовані норми матеріального та процесуального права приймаються колегією суддів, та підлягають задоволенню.

Однак, доводи про те, що позивачем доведені вимоги, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню з підстав того, що суд ухвалив рішення в порушення норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

У відповідності з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду, та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, як поданого передчасно.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2019 року - скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 18 листопада 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк