КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гуля В.В., Суханової Є.М., із участю секретаря Потоцької О.О., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про визнання особи безвісно відсутньою,

В С Т А Н О В И В :

23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання свого брата - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутнім.

Свою заяву обґрунтовує тим, 30 серпня 2016 року ОСОБА_2 вийшов з місця свого проживання за адресою:

АДРЕСА_1 , і до теперішнього часу не повернувся.

Місце перебування брата невідоме, будь-який зв`язок з ним втрачено.

Вказує, що 07 вересня 2016 року звернувся до Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві із заявою про зникнення свого брата, однак місце його знаходження до цього часу не встановлено.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою відмовлено.

Мотивовано рішення суду першої інстанції тим, що заявником, крім звернення з відповідною заявою в поліцію, не наведено інших заходів, які ним вживались з метою встановлення місця знаходження свого брата

ОСОБА_2 .

Відсутність у заявника відомостей щодо місця перебування

ОСОБА_2 не може бути підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Крім того, заявником не обґрунтована правова зацікавленість у вирішенні питання про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Посилання заявника на необхідність встановлення опіки над майном та оформлення субсидії, суд вважає юридично необґрунтованими, оскільки суду не було надано належних доказів наявності відповідної правової зацікавленості у вирішенні даного питання.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сам по собі факт непроживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Окрім цього зазначено, що не можна визнавати безвісно відсутнім громадянина, про якого вірогідно відомо, що він живий, але немає точних відомостей про його місце перебування.

Фактична відсутність відомостей про місце перебування особи не дає суду підстав для визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Виходячи з встановлених обставин, наданих доказів та вимог закону, вбачається, що при розгляді справи не встановлено наявності юридичного складу для визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім, у зв`язку із чим в задоволенні заяви місцевим судом відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою задовольнити.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок про те, що «… безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження ( перебування ). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою …».

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження

( а.с. 7, 8 ).

Відповідно до довідки, виданої 27 вересня 2018 року начальником Дарницького УП ГУНП у м. Києві, ОСОБА_1 звертався із заявою до Дарницького УП ГУНП у м. Києві щодо встановлення місця знаходження свого брата ОСОБА_2 .

Дана заява зареєстрована в ЖЄО Дарницького УП ГУНП у м. Києві за №68947 від 07 вересня 2016 року та слідчим відділом розпочато кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру судових розслідувань за №0010138 від 08 вересня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Проведеними розшуковими заходами місце знаходження громадянина ОСОБА_2 не встановлено, розшукові заходи спрямовані на встановлення місця знаходження громадянина ОСОБА_2 тривають

( а.с. 5 ).

Відтак, на переконання апеляційного суду, місцевий суд дійшов помилкових та необґрунтованих висновків про те, що заявником не вжито достатніх заходів з метою встановлення місця знаходження ОСОБА_2 .

Звернення заявника до поліції з заявою встановлення місця знаходження його брата та зважаючи на те, що Дарницьким УП ГУНП у м. Києві проведено розшукові заходи місця знаходження ОСОБА_2 , на думку суду другої інстанції, є свідченням вжиття заявником достатніх заходів, які ним вживались з метою встановлення місяця знаходження його брата.

Твердження суду першої інстанції про те, що заявником не обґрунтована правова зацікавленість у вирішенні питання про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім спростовується заявою про визнання особи безвісті відсутньою, відповідно якої було зазначено мету, з якою заявник звернувся до суду, а саме: встановлення опіки над майном та для отримання субсидії.

Вищезазначені обставини свідчать про наявність сукупності юридичних фактів, що є підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою у відповідності до вищезазначених норм.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 43 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 308 ЦПК України, помилково ухвалив рішення щодо відмови у задоволенні заяви про визнання особи безвісно відсутньою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про визнання особи безвісно відсутньою скасувати і ухвалити за заявою нове судове рішення про її задоволення.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в кв. АДРЕСА_2 , безвісно відсутнім.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Є.М. Суханова