ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року

м. Черкаси

Справа № 705/362/20
Провадження № 22-ц/821/1769/20
категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, у складі: головуючого судді Годік Л. С.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05.07.2008, який рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.12.2010 розірвано.

Малолітній син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився на її утриманні. Протягом їх з чоловіком окремого проживання, її усні прохання про матеріальну допомогу на утримання спільної дитини, відповідач ОСОБА_2 проігнорував, і лише час від часу міг допомогти, що було вкрай рідко.

З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач ОСОБА_2 з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти за останні шість місяців на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 6354 грн. (50% м.п.м.-1059 за останні шість місяців становить 6354 грн.).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.01.2020 та до досягнення дитиною повноліття.

Вирішенно питання щодо судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зазначено, що рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач є батьком дитини, яка проживає з матір`ю, ОСОБА_1 . Будь-яких доказів щодо матеріального становища відповідача, наявності у нього інших дітей, непрацездатних батьків сторони не надали. Тому, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд дійшов висновку про стягнення 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відмовляючи в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів за минулий час судом зазначено, що будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених зазначеною нормою права, які б давали правові підстави для стягнення аліментів за минулий час, позивач суду не надала.

Зазначено, що позивачем, всупереч зазначених вимог, не надано жодних доказів в підтвердження обставин щодо вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення останнього від їх сплати. Тому місцевий суд дійшов висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення аліментів за останні шість місяців слід відмовити за недоведеністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 12 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду, в частині позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час на утримання спільного сина ОСОБА_3 , таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати в частині відмови у стягненні аліментів на утримання дитини за минулий час та ухвалити у відповідній частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Іншу частину рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нею неодноразово були прийняті міри для пошуку та встановлення місця знаходження відповідача ОСОБА_2 , з метою отримання матеріальної допомоги на утримання їхнього спільного сина, які закінчувалися безрезультатно.

Зазначає, що дитина проживає разом з нею в орендованій квартирі, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 16.01.2020 та довідкою про розмір внесків та платежів, виданих головою правління ОСББ «Уманська злагода-25».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 16 січня 2020 року, ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю та зареєстрований з нею за адресою АДРЕСА_1 з 23.08.2008 (а.с. 7-8).

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.12.2010 шлюб між ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 розірвано (а.с.9).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Згідно з відповіддю на запит від 11.02.2020 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.02.2020 відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 13).

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні аліментів за минулий час, а в іншій частині просить залишити його без змін, тобто, предметом апеляційного перегляду є рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.03.2020 саме в зазначеній частині.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині відповідає в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно із ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частиною 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він направляв відповідачу листи з такою вимогою чи на адресу його місця роботи тощо.

Отже, вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Ухилення, в свою чергу, може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною, протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

У позові ОСОБА_1 зазначала, що вона зверталась до відповідача лише усно, в подальшому, в апеляційній скарзі, вказувала, що їй невідоме його місцезнаходження, а його пошуки виявились безрезультатними. Однак, в підтвердження вказаної обставини нею не було надано жодного доказу, а саме доказів розшуку відповідача.

Окрім того, присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, як убачається з аналізу матеріалів справи, доказів винної поведінки відповідача, яка б обумовлювала факт його свідомого ухилення від сплати аліментів на користь позивача на утримання їх дитини не міститься.

Відтак, позивачем не доведено наявності обставин, за яких стягнення аліментів за минулий період є можливим, а саме, що ОСОБА_1 приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані саме у результаті ухилення ОСОБА_2 від їх сплати.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про відмову в стягненні аліментів за минулий час, оскільки матеріалами справи не установлено та не доведено наявності підстав для застосування до даних правовідносин положень ч. 2 ст. 191 СК України.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції здійснено посилання на норму ч. 2 ст. 191 СК України в редакції, яка діяла до 03 липня 2018 року, якою визначено, що суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.

Втім, зазначені обставини не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність рішення у даній справі.

Апеляційна скарга фактично зводиться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування в оскаржуваній частині відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 19 листопада 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

Л. В. Нерушак