Ухвала

16 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 316/3132/13-ц

провадження № 61-15743ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про самовідвід суддів: Усика Г. І., Гулейкова І. Ю.,

Ступак О. В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 09 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від

03 червня 2016 року в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав доказів вини відповідача у створенні заборгованості чи неналежного виконання своїх зобов`язань. Також суд дійшов висновку, що банк не повідомив відповідача про зміну кредитора та зміну рахунку, на який повинні були сплачуватися кошти, а тому відповідач був позбавлений можливості виконання зобов`язань за договором.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відхилено. Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В., Гулейкова І. Ю. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І. від 04 вересня 2019 року касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Задовольняючи частково апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та скасовуючи ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2017 року, Верховний Суд виходив з того, що неповідомлення боржника про заміну кредитора і про нові банківські реквізити для сплати боргу не є підставою для звільнення боржника від виконання взятих на себе зобов`язань. Суди першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог статей 212 - 214, 316 ЦПК України

2004 року, не врахували, що оскільки у відповідача не було перешкод для належного виконання умов кредитного договору шляхом проведення платежів на депозит нотаріуса, нотаріальної контори, а тому висновки судів про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є передчасними.

Крім того, суди не звернули увагу на те, що у матеріалах справи наявні докази повідомлення відповідача про заміну кредитора на ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а саме: досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2011 року № ML-200/545/2006, в якій зазначені нові реквізити для погашення боргу, та поштове повідомлення про її вручення відповідачу. Суди не встановили, чи наявна у відповідача заборгованість зі сплати кредиту; чи існувала така заборгованість на момент подання позову і в якому розмірі; не дослідили наданого позивачем розрахунку заборгованості та всіх його складових.

Вирішуючи спір на підставі ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції усупереч вищевказаних положень норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи предмет і підстави поданого позову, а також характер спірних правовідносин, не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам.

Суд апеляційної інстанції в силу своїх повноважень мав можливість усунути зазначені порушення норм процесуального права, проте всупереч положенням статті 303 ЦПК України 2004 року на надав належної оцінки доводам апеляційної скарги, не навів мотивів їх відхилення, а тому оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції не може вважатися законними та обґрунтованими і таким, що відповідає завданням цивільного судочинства, що є підставою для скасування для його скасування.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09 вересня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 04 серпня 2006 року

№ ML - 200/545/2006 станом на 07 грудня 2011 року у розмірі: 27 490,91 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2 378,46 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що 07 листопада 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як кредитор, скористався своїм правом, передбаченим пунктом 1.9 кредитного договору та частиною другою статті

1050 ЦК України про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 27 490,91 доларів США - заборгованість за тілом кредиту;

2 378,46 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, а отже змінив строк кредитування. Після 07 листопада 2011 року, позивач не нараховував відповідачу проценти за користування кредитом. Однак, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» неправомірно здійснювало нарахування пені після закінчення строку кредитування у розмірі 2 295 900,93 грн, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 09 вересня 2020 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 жовтня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві

Усику Г. І., судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Ступак О. В.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші підстави, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

До відкриття касаційного провадження у справі суддями: Усиком Г. І., Гулейковим І. Ю. та Ступак О. В. заявлено самовідвід із підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.

У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Європейський суд з прав людини наголосив, що найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З огляду на викладене, а також те, що судді: Усик Г. І., Гулейков І. Ю., Ступак О. В., брали участь у розгляді справи під час оскарження ТОВ «ОТП Факторинг Україна» попередніх рішень судів, висловили свою правову позицію щодо застосування норм матеріального та процесуального права у цій справі, з метою недопущення сумніву сторін в об`єктивності та неупередженості судді та суду у розгляді справи № 316/3132/13-ц, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про самовідвід.

Керуючись пунктом 5 частини першої статті 36, статтями 39, 40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід суддів: Усика Г. І., Гулейкова І. Ю., Ступак О. В. задовольнити.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від

09 вересня 2020 року (провадження 61-15743ск20) передати на повторний автоматизований розподіл.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак