Справа № 201/6870/20
Провадження № 2/201/2683/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

26 жовтня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого - судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Мілової Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

21.07.2020р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми (а.с. 2-5).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 11.08.2020р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 32).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до заяв ОСОБА_1 призначена державна соціальна допомога як малозабезпеченій сім`я у наступних розмірах: з 01.10.2016р. по 30.11.2016р. 2579,65 грн., щомісячно; з 01.12.2016р. по 31.03.2017р. 3054,34 грн., щомісячно; з 01.04.2017р. по 30.04.2017р. 1505,46 грн.; з 01.05.2017р. по 24.09.2017р. 1769,94 грн., щомісячно; з 25.09.2017р. по 30.09.2017р. 1269,94 грн.; з 01.10.2017р. по 30.11.2017р. 1116,21 грн., щомісячно; з 01.12.2017р. по 31.03.2018р. 1311,82 грн., щомісячно.

В ході обробки інформації Державної фіскальної служби України з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми отриманих доходів фізичних осіб від 07.11.2018р. № 7, з?ясовано, що при поданні заяв для призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 31.10.2016р., 04.04.2017р., 06.10.2017р., 02.04.2018р., ОСОБА_1 не вказала отримані доходи. У зв`язку з чим ОСОБА_1 виплачено надмірні кошти державної допомоги в розмірі 18 559,56 грн.

04.02.2019р. ОСОБА_1 листом № 1562/01-08-01/10-05-19 запропоновано в добровільному порядку повернути надміру виплачені кошти. Проте, на момент звернення з даним позовом до суду відповідачка грошові кошти в розмірі 18 559,56 грн. на розрахунковий рахунок управління не повернула.

На підставі вищезазначеного позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 надмірно виплачені кошти в розмірі 18 559,56 грн.

Представник позивача Ковальчук М.А. (діє на підставі довіреності від 02.01.2020р. а.с. 35) надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника позивача (а.с. 34).

Відповідачка ОСОБА_1 в судові засідання по справі, призначені на 11.09.2020р. і на 26.10.2020р. не з`явилася, про дати судових засідань була повідомлена належним чином. Конверт, яким була направлена судова повістка повернутий до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 37-38, 42-43). Крім того, про дату та час розгляду справи на 26.10.2020р. відповідачка повідомлялася шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. 41).

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обов`язковою для усіх суб`єктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до заяв ОСОБА_1 від 31.10.2016р., 04.04.2017р., 06.10.2017р., 02.04.2018р. та 15.03.2019р., на підставі ст.ст. 3, 5 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01.06.2000р. № 1768-ІІІ, «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003р. № 250 (далі по тексту Порядок), Управлінням праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради (з 01.08.2016р. змінено назву на управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради) на відповідні періоди була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (а.с. 6 9, 11 13, 15 16, 18 20).

На виконання рішення Соборної районної у місті Дніпрі ради від 15.02.2019р. № 206 «Про припинення юридичної особи управління соціального захисту Соборної районної у місті Дніпрі ради», враховуючи рішення Дніпровської міської ради від 23.01.2019р. № 40/40 «Про внесення змін до рішень міської ради стосовно структури міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів» управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради припинило свою діяльність як юридична особа шляхом приєднання до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (а.с. 26 27).

Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис від 09.04.2020р. № 4021920 про державну реєстрацію припинення юридичної особи управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради (а.с. 28).

Таким чином, процедуру припинення юридичної особи завершено та з 09.04.2020р. Центральне УСЗН ДМР є правонаступником управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради.

Відповідно до п. 6 Порядку для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу соціального захисту населення декларацію про доходи та майно, яка заповнюється, у тому числі, на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї.

Згідно з п. 14 Порядку розмір соціальної державної допомоги малозабезпеченим сім`ям допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом, але не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім`ї. Середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, що затверджується Мінсоцполітики, Мінекономіки, Мінфіном, Держстатом, МОНмолодьспортом.

На підставі п. 6-8 Порядку та наданого пакету документів управлінням була призначена ОСОБА_1 державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям у наступних розмірах: з 01.10.2016р. по 30.11.2016р. 2579,65 грн., щомісячно; з 01.12.2016р. по 31.03.2017р. 3054,34 грн., щомісячно; з 01.04.2017р. по 30.04.2017р. 1505,46 грн.; з 01.05.2017р. по 24.09.2017р. 1769,94 грн., щомісячно; з 25.09.2017р. по 30.09.2017р. 1269,94 грн.; з 01.10.2017р. по 30.11.2017р. 1116,21 грн., щомісячно; з 01.12.2017р. по 31.03.2018р. 1311,82 грн., щомісячно (а.с. 10, 14, 17, 21).

Згідно з п. 27 Порядку контроль за правильністю призначення і виплати соціальної допомоги здійснює орган соціального захисту населення безпосередньо та через соціальних інспекторів.

Органи соціального захисту населення мають право робити запити та у строк до п`яти календарних днів з дня надходження відповідного запиту безоплатно отримувати від ДФС, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, органів

Пенсійного фонду України інформацію, необхідну для перевірки достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Для підтвердження даних про доходи (відсутність доходів) використовуються відомості ДФС з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мінфіном.

З метою перевірки достовірності інформації, наданої заявницею, управлінням було зроблено запит до Державної фіскальної служби України.

Під час аналізу інформації Державної фіскальної служби України з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми отриманих доходів фізичних осіб від 07.11.2018р. № 7 з`ясовано, що при подачі заяв для призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 31.10.2016р., 04.04.2017р., 06.10.2017р., 02.04.2018р., ОСОБА_1 не вказала отримані доходи, а саме:

- АТ «Альфа Банк» за ІІ квартал 2016 року у розмірі 200,00 грн.;

- КЗ «Центральна система бібліотек для дітей» за ІІІ квартал 2016 року у розмірі 624,73 грн., за IV квартал 2016 року у розмірі 1 343,00 грн., за І, ІІ, ІІІ, IV квартали 2017 року по 2 400,00 грн. щокварталу;

- ЗК «Соціум Інвест» за І квартал 2017 року у розмірі 1 000,00 грн.;

- АТ «Банк Форвард» у розмірі 48,76 грн. за ІІІ квартал 2017 року (а.с. 22).

З урахуванням цих отриманих доходів, рішенням управління від 04.01.2019р. ОСОБА_1 зроблений перерахунок державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, згідно з яким розмір допомоги склав: з 01.10.2016р. по 30.11.2016р. 2 442,20 грн. щомісячно; з 01.12.2016р. по 31.03.2017р. 2 916,89 грн. щомісячно.

На підставі цієї інформації рішеннями управління від 15.01.2019р. зроблені перерахунки допомог з 01.04.2017р. по 30.09.2017р. та з 01.10.2017р. по 31.03.2018р.

Допомоги не призначені, оскільки середньомісячний сукупний дохід перевищує прожитковий мінімум для сім`ї, що суперечить п. 2 Порядку.

На переконання позивача, навмисне подання недостовірних відомостей відповідачкою призвело до переплати соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за періоди: з 01.10.2016р. по 31.03.2017р. в розмірі 824,70 грн.; з 01.04.2017р. по 31.03.2018р. в розмірі 17 734,86 грн., а всього 18 559,56 грн.

Відповідно до п. 49 Порядку суми державної допомоги сім`ям з дітьми, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян, стягуються згідно з законом.

Посилаючись на п. 49 Порядку позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь управління суму в розмірі 18 559,56 грн.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходив з такого.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Позивачем не наведено обов`язкових умови повернення надміру виплаченої соціальної допомоги; ознаки (обставини) навмисного подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру - судом не встановлені.

Отже, враховуючи соціальний статус відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд дійшов висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд дійшов висновку, що судові витрати по справі компенсації не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Центральному управлінню соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 05 листопада 2020 року.

Суддя О.С. Наумова