КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року про відмову в забезпеченні позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві держаної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей,

УСТАНОВИВ:

у серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Киві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва 21.08.2020 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Разом із позовом, представником позивача було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій сторона позивача просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом визначення місця та часу спілкування малолітніх дітей сторін із батьком та зобов`язати відповідача передавати малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачу згідно визначеного судом часу спілкування.

В обґрунтування заяви зазначено про те, що метою заяви є уникнення можливого порушення в майбутньому прав позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Сторона позивача вказує, що на даний час є підозри, що відповідач намагається виключити позивача із життя їх спільних дітей, що негативно вплине та порушить законні права позивача, а відтак наявні підстави для забезпечення позову.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дузь Ю.М. звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи та не пересвідчився, що між сторонами є спір і існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Зокрема, зазначає, що позивач тривалий час позбавлений можливості спілкування із дітьми,у зв`язку з чим, вжиття судом заходів забезпечення позову у визначений позивачем спосіб забезпечить можливість підтримання психоемоційного зв`язку між батьком а дітьми, що сприятиме якнайшвидшому і безпечному розв`язанню конфлікту сторін в інтересах їхніх дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_3 посилається на необґрунтованість доводів позивача, просить скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник заявника - адвокат Дузь Ю.М. підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просила задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляли.

З підстав, передбачених часиною 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду визнала можливим розгляд справи за відсутності відповідача та представника третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді визначення місця та часу його спілкування із малолітніми дітьми та зобов`язання позивача вчиняти певні дії по суті є підміною рішення суду за пред`явленими позовними вимогами. Крім того, суд зазначив, що стороною позивача не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за запропонованими позивачем способами може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, виходячи з наступного.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України 2004 року).

Суд постановляє ухвалу про забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання судового рішення.

У статті 152 ЦПК України 2004 року передбачено, що позов забезпечується, зокрема, встановлення обов`язку вчинити певні дії.

Встановлення обов`язку вчинити певні дії має на меті обмежити пасивну поведінку особи, щодо якої вживаються заходи забезпечення позову. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Звертаючись до суду з указаним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач ОСОБА_3 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, а тому просив ухвалити рішення, яким визначити способи його участі у вихованні дітей, надавши можливість спілкуватися та зустрічатися з ними без участі матері у визначені у позовній заяві дні та години.

В заяві про забезпечення позову представник позивача - адвокат Дузь Ю.М. вказувала на тривалість розгляду справи в суді, що на думку позивача може негативно позначитися на його відносинах із дітьми, а також на можливість утруднення виконання рішення суду в даній справі.

Суд першої інстанції надав вірну оцінку доводам заявника, яким не було доведено необхідності вжиття відповідних заходів, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення, і чи є взагалі в ньому потреба, виходячи за самого поняття забезпечення позову, як тимчасової процесуальної дії примусового характеру, що застосовуються з метою гарантування виконання судового рішення в разі задоволення позову, та яким чином зобов`язання відповідача передавати малолітніх дітей для спілкування з позивачем у визначені ним дні та години забезпечить виконання, чи унеможливить утруднення виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та у відповідності до положень ст.. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 19 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.