Провадження № 2/263/2738/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області Шатілова Л.Г., розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, який не відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України визначено вимоги до форми та змісту заяви.

Відповідно до п. 2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Проте, позивачем вказані дані зазначені не повністю, а саме: не зазначено номер і серію паспорта відповідача, реєстраційний номер облікової картки платника податків або відомості щодо того, що така інформація позивачу невідома.

Відповідно до ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. Орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана.

Таким чином, з урахуванням того, що сторони неповнолітніх дітей не мають, позивачем у позові не обґрунтована неможливість розірвання шлюбу в органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно до ч.2 ст.28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до ч.9 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). А відповідно до ч.10 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Тобто, позовна заява про розірвання шлюбу подається до суду за місцем реєстрації відповідача, у разі наявності на утриманні неповнолітніх дітей, така позовна заява може бути подана за місцем реєстрації позивача, а у разі відсутності даних про місце реєстрації чи відсутності реєстрації відповідача, позовна заява може бути подана за місцем знаходження майна відповідача чи останнім відомим місцем його проживання чи перебування.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

В позовній заяві позивачем зазначено останнє відоме місце мешкання відповідача: АДРЕСА_1 . Проте, згідно до довідки відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №099-99.02-07372 інформація щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.

Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Як вбачається із статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (із змінами і доповненнями), вільний вибір місця проживання чи перебування право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Документами, до яких відносяться відомості про місце проживання, є: паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Приписами статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання особи повинно бути зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В даному випадку, оскільки до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували факт реєстрації чи фактичного проживання відповідача на території Центрального району м. Маріуполя відповідно діючого законодавства, відсутні будь-які відомості, що підтверджують знаходження на території Центрального району власності належної відповідачу чи дані про те, що останнім відомим місцем реєстрації відповідача є саме Центрального район м. Маріуполя, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо підсудності Жовтневому районному суду м. Маріуполя.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

У зв`язку з чим, позивачу необхідно привести позов у відповідність до вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України, повідомити суду дані про місце реєстрації, фактичне перебування відповідача, або повідомити дані про останнє відоме місце реєстрації чи перебування та надати до суду відповідні документи (витяг з Реєстру прав власності, інформацію про місце роботи тощо), обґрунтувати не можливість розірвання шлюбу в органі реєстрації актів цивільного стану. Враховуючи наведене, вважаю за необхідне залишити позовну заяву без руху, з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків.

У разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатися не поданою і буде повернута позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 28, 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Повідомити про це позивача та надати строк у десять днів з часу отримання ухвали для усунення недоліків, та роз`яснити, що у разі не усунення недоліків, а також неподання про це відповідних документів у визначений строк, заява вважається неподаною і повертається позивачу, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Учасник справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: https://gvt.dn.court.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Г. Шатілова