ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8587/20 Справа № 205/2441/20 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

07 квітня 2020 року АТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Просив, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором № б/н від 28.08.2010 року у розмірі 26815 грн. 14 коп. та судовий збір у розмірі 2102 грн. (а.с.1-3).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Договором № б/н від 28.08.2010 року, у загальному розмірі 15228 грн. 90 коп., де заборгованість за простроченим тілом кредиту 15228 грн. 90 коп. В задоволені решти позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 5741 грн., нарахована пеня 4092 грн. 14 коп., а також, штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1253 грн. 10 коп. - штраф (процентна складова) відмовлено. Вирішено питання судового збору (а.с.115-119).

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вимогу банку у цій частині у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права (а.с.121-125).

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.08.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений Договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Матеріалами справи також підтверджено, що згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено назву найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Позивач наголошував, що в порушення умов вказаного кредитного договору, Відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним, ОСОБА_1 , станом на 12.03.2020 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 26815 грн. 14 коп., де заборгованість за простроченим тілом кредиту 15228 грн. 90 коп., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 5741 грн. 00 коп., нарахована пеня 4092 грн. 14 коп., а також, штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1253 грн. 10 коп. - штраф (процентна складова).

Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, відповідних умов про погодження сторонами розміру процентної ставки не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості в частині стягнення тіла кредиту, а відмовляючи в частині стягнення відсотків та неустойки (пені, штрафів), суд першої інстанції виходив із відсутності доказів та безпідставності цих вимог.

Рішення суду оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, колегією суддів не переглядається рішення суду в частині задоволених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції і відхиляє доводи апелянта щодо того, що при підписанні анкети-заяви сторони досягли згоди стосовно всіх істотних умов договору, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладений договір № б/н від 28.08.2010 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав дебетову особисту карту (а.с.28).

Безпідставними є доводи АТ КБ ПриватБанк про те, що вказаний договір був оформлений відповідною анкетою-заявою відповідача 28.08.2010 року, яка містить підпис останнього про ознайомлення його з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" і "Тарифами Банку". Колегія суддів не може прийняти до уваги витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку як належний, допустимий та достатній доказ, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Тобто, відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання банківських послуг фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем не долучено до позовної заяви Умови та правила про надання банківських послуг, які б містили підпис позичальника, колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ ПриватБанк не доведено, що під час підписання заяви-анкети позичальника відповідач був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, які надані позивачем до позову, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 203/5497/13-ц (провадження №61-1391св18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, відповідних умов про погодження сторонами розміру процентної ставки не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву. При цьому, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відтак, суд вважає, що оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в Анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати штрафів за невиконання договору, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають. Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18).

З огляду на наведене, в матеріалах справи відсутні будь-які достатні та належні докази, зі змісту яких вбачається, що сторони досягли письмової згоди щодо ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку позивачем не доведена обставина погодження між сторонами договірного зобов`язання в частині наявного у відповідача обов`язку сплати відсотків за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), у тому числі у розмірах і порядках нарахування у документах, що додані банком до позовної заяви.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено факт погодження всіх істотних умов договору та обґрунтованості розрахунку заборгованості.

Жодних обґрунтувань, з яких саме причин вказані докази не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга АТ КБ ПриватБанк не містить.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. 259, 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2020 року, в оскаржуваній частині, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 16 листопада 2020 року.

Судді: