Провадження № 22-ц/812/1779/20 Головуючий суду першої інстанції Закревський В.І.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року м. Миколаїв Справа 484/1626/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Закревського В.І., в залі судового засідання в м. Первомайськ, о 11 год 00 хв, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Доводи позовної заяви обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка є матір`ю відповідачки ОСОБА_4 .

Відповідно до залишеного після смерті заповіту від 23 липня 2014 року ОСОБА_5 заповіла йому земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5. 44 га та площею 0.17 га, розташовані в межах території Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, які належали померлій на праві приватної власності.

З заявою про прийняття спадщини за заповітом він вчасно не звернувся, оскільки не знав про смерть спадкодавця так як не перебував в родинних відносинах з покійною, вони мешкали в різних населених пунктах та він значний час перебував за кордоном.

Про смерть спадкодавця він дізнався лише в січні 2020 року.

26 лютого 2020 року він звернувся до другої Первомайської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки, проте йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку зі спливом строку подання заяви про прийняття спадщини.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив суд визначити йому додатковий строк в три місяці, після набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 серпня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Відмова в задоволенні позову мотивована місцевим судом тим, що ОСОБА_3 не надав суду доказів поважності пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а причини, наведені ним в обґрунтування позовних вимог, не є поважними в розумінні положень ст. 1272 ЦК України.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 через свого представника оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги його позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що з заявою про прийняття спадщини за заповітом він вчасно не звернувся, оскільки не знав про смерть спадкодавця так як не перебував з нею в родинних відносинах та мешкали вони в різних населених пунктах та значний час він перебував закордоном у службових справах.

Крім того, повідомлення про смерть спадкодавця не друкувалось у регіональній пресі, нотаріусом не зроблено жодної спроби своєчасно, протягом визначеного строку, розшукати спадкоємця за заповітом як того вимагає ст. 63 Закону України «Про нотаріат».

Лише в січні 2020 року отримавши від свого батька ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області про відкриття провадження по справі за позовом ОСОБА_4 про визнання вказаного заповіту нікчемним, дізнався про смерть ОСОБА_5 .

Дізнавшись про смерть спадкодавця, 26 лютого 2020 року він звернувся до Другої Первомайської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки.

Відповідач своїм правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористалась.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено, ОСОБА_5 відповідно до державних актів на право приватної власності на землю була власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в межах Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з кадастровим номером :03:000:0095, розміром 5.44 га та з кадастровим номером :03:000:0294, розміром 0.17 га.

З 2006 року зазначені земельні ділянки перебувають в оренді ПП «Вишневе-АГРО», засновником якого є ОСОБА_6 , який є батьком ОСОБА_3 (позивача у справі), які проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 залишила заповіт від 23 липня 2014 року, на підставі якого, на випадок смерті зробила розпорядження, яким заповіла ОСОБА_3 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з кадастровим номером :03:000:0095, розміром 5.44 га та з кадастровим номером :03:000:0294, розміром 0.17 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла в с. Тарасівка Первомайського району Миколаївської області. За даними Тарасівської сільської ради на день смерті ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала одна в будинку АДРЕСА_2 .

З матеріалів спадкової справи, дослідженої судом апеляційної інстанції, встановлено, що 26 червня 2019 року до Другої первомайської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_4 (відповідач у справі), де зазначила, що спадкоємцями ще є дочки померлої - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В той же день була заведена спадкова справа та внесена до Спадкового реєстру, де за даними про заповіти, зазначалось, що 23 липня 2014 року ОСОБА_5 було складено заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Цихонею В.А.

16 грудня 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання заповіту нікчемним, а 06 квітня 2020 року ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області за заявою позивача позов залишено без розгляду (цивільна справа № 484/5637/19).

26 лютого 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Другої Первомайської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою нотаріуса від 26 лютого 2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, що належало ОСОБА_5 , у зв`язку з несвоєчасним поданням заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до даних закордонного паспорту ОСОБА_3 , останній перебував за межами України до відкриття спадщини. Ці обставини підтвердив й представник позивача в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як спадкоємець за заповітом, який не проживав із спадкоємцем та не є його родичем, позивач не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки пропустив встановлений законом шестимісячний термін, тому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, Верховного Суду від 13 грудня 2018 року № 459/295/16-ц.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Перевіривши доводи позовної заяви та надані сторонами докази, суд першої інстанції встановив, що позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини в зв`язку з тим, що йому не було відомо про смерть спадкодавця, оскільки він не проживав з спадкодавцем в одному селі, не є її родичем, а також періодично перебував за межами України. Між тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що одна ця обставина не має характеру об`єктивної та не є підставою для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків апеляційного суду про відсутність підстав для надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Щодо доводів апеляційної скарги про необізнаність позивача про існування заповіту та неповідомлення його нотаріусом про заповіт, то такі доводи не можуть бути взяті до уваги з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

За принципом диспозитивності цивільного судочинства, викладеним в ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 цієї статті).

Згідно з приписами ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Отже, з аналізу приписів цієї статті позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з предмета та підстав позову.

Тлумачення п.п. 4 і 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України дає підстави зробити висновок, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту прав та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

У справі, що переглядається апеляційним судом. Предметом позову є вимога позивача про надання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Як підставу позову позивач зазначав поважність причини пропуску такого строку необізнаність щодо дати смерті спадкодавця, оскільки він не проживав з спадкодавцем в одному селі, не є її родичем, а також періодично перебував за межами України.

Між тим в доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що причина пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини є його необізнаність про наявність самого заповіту ОСОБА_5 на його користь. З огляду на таке позивач фактично в доводах апеляційної скарги змінив підстави поданого ним та розглянутого судом першої інстанції позову, що суперечить наведеним нормам процесуального закону та процесуальним правам позивача щодо права зміни підстав позову.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач своїм процесуальним правом щодо зміни підстав позову не скористався, а тому аргументи апеляційної скарги щодо таких змін є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки місцевим судом, з якими погоджується й апеляційний суд, тому колегія суддів в силу положень ст. 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції про відмову у позові залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах якого діє представник ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 серпня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 18 листопада 2020 року.