КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №369/6443/20

18 листопада2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Дубас Т.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

26 травня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 17.08.2013 року.

Вказувало на те, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідачка на час укладення кредитної угоди дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Посилалося на те, що відповідачка не виконує належним чином умови укладеного між сторонами договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом, яка станом на 28.04.2020 року становить 84804,03 грн. та складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 43249,77 грн.; заборгованості по відсотках нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 15112,36 грн.; пені в сумі 21927,42 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) - 4014,48 грн.

Враховуючи наведене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість в сумі 84804,03 грн. та судовий збір.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 43249,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 2102 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 06 жовтня 2020 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна надіслала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року в частині відмови у позові та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В іншій частині просить рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначила, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. В даному випадку, відповідачка, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами.

Позивачем було додано до позовної заяви саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, які діяли у Акціонерному товариствіКомерційний банк «ПриватБанк» на момент укладення договору та з якими було ознайомлено відповідачку.

При цьому, судом першої інстанції не враховано, що саме на відповідачку покладено обов`язок доведення, що вона не була ознайомлена з Умовами та правилами і Тарифами банку. Відповідачка не надала суду доказів того, що її не було ознайомлено з Умовами та правилами, Тарифами банку або ж було ознайомлено з іншими Умовами та правилами. Крім того, відповідачка зобов`язалася самостійно знайомитися зі всіма змінами до Умов та правил на сайті банку.

З огляду на викладене, вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у стягненні з відповідачки на його користь процентів, нарахованих за ст.625 ЦК України та неустойки, що призвело до порушення норм матеріального права.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.08.2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідачка має заборгованість за договором б/н від 17.08.2013 року, яка станом на 28.04.2020 року становить 84804,03 грн. та складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 43249,77 грн.; заборгованості по відсотках нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 15112,36 грн.; пені в сумі 21927,42 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) - 4014,48 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції послався на наявність правових підстав для стягнення з відповідачки суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 43249,77 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції відмовив з огляду на їх недоведеність, пославшись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по тілу кредиту в сумі 43249,77 грн. апелянтом не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідачки відсотків, нарахованих згідно ст.625 ЦК України, пені та штрафів.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача пені та штрафів зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права. Разом з тим, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача відсотків, передбачених ст.625 ЦК України з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 17.08.2013 року.

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та наявності у відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано до суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписку з особового рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видачу відповідачці кредитні картки, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з тарифів банку, копію паспорта відповідача.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 17 серпня 2013 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені та штрафу й визначення їх розміру.

Банк, пред`являючи до відповідачки позовні вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей Витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про оформлення кредиту та що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати пені та штрафів, саме у зазначеному в цьому документі розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Саме до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, вказані висновки є обов`язковими для судів першої, апеляційної інстанції.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за пенею та штрафами, без надання доказів про те, які саме умови договору щодо нарахування штрафних санкцій були узгоджені сторонами, не є доказом наявності у відповідачки заборгованості за пенею та штрафами у розмірі, визначеному позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача пені в сумі 21927,42 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) - 4014,48 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та, здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами, а також про те, що саме на відповідачку покладено обов`язок доведення, що вона не була ознайомлена з Умовами та правилами і Тарифами банку або ж була ознайомлено з іншими Умовами та правилами, чого останньою не було зроблено, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у стягненні з відповідачки пені та штрафів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, так як позивачем не надано суду Умови та Правила надання послуг в Приватбанку, які б були підписані відповідачкою при підписанні Анкети-заяви.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи та надані на їх підтвердження докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення з відповідачки пені та штрафів.

Також АТ КБ «ПриватБанк» в позові просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 15112,36 грн. обґрунтовуючи вказану вимогу тим, що із 01.03.2019 року впроваджені зміни до Умов та Правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме: відповідно до п.2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Відмовляючи в задоволенні вказаної вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції не врахував, що згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків за ст. 625 ЦК України, посилався на зміни, внесені 01.03.2019 року до п.2.1.1.2.12. Умов та Правил надання банківських послуг, за якими, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, відсотки встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка ознайомилася зі змінами, внесеними позивачем до п.2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг від 01.03.2019 року щодо нарахування відсотків за ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд» та що між позивачем та відповідачкою досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстав для висновку про те, що укладеним між сторонами договором було встановлено інший розмір процентів за ч.2 ст.625 ЦК України, а тому позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми, як визначено в ч.2 ст. 625 ЦК України.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за ст. 625 ЦК України нараховувалися позивачем за період з 01.10.2019 року по 28.04.2020 року, тобто, за 211 днів прострочки.

Розрахунок 3% річних колегією суддів здійснено за формулою: % = сума боргу*процентну ставку/100%/365*кількість днів.

Таким чином 3% річних, відповідно до заявлених позовних вимог за період з 01.10.2019 року по 28.04.2020 року, за 211 днів становлять суму 750,06 грн. (43249,77 *3/100%/365*211), й саме вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відсотків, обрахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення відсотків, обрахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України в сумі 750,06 грн. В частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 43249,77 грн. апелянтом не оскаржувалося та в апеляційному порядку не переглядалося.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду даної справи Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 2102,00 грн. Позовні вимоги за результатом розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій задоволені частково на загальну суму 43999,83 грн. (43249,77 грн. борг по тілу кредиту + 750,06 грн. відсотки, обраховані на підставі ст.625 ЦК України), що становить 51,9 % від суми заявлених вимог.

З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачкою на користь позивача підлягає судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1090,94 грн.

При цьому судом першої інстанції стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 2102 грн.

Таким чином заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року в частині розподілу судових витрат слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1090,94 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Також в ході розгляду даної справи Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3153,00 грн. за подання апеляційної скарги на судове рішення в частині відмови у стягненні заборгованості по відсотках, нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 15112,36 грн.; пені в сумі 21927,42 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) - 4014,48 грн., тобто, оспорювана сума становила 41554,26 грн. Апеляційна скарга задоволена частково на суму 750,06 грн., отже, рішенням суду апеляційної інстанції стягнуто з відповідачки на користь позивача крім тіла кредиту також 3% річних по ст.625 ЦК України. Таким чином, апеляційна скарга банку задоволена на 1,8 % (стягнуто 750,06 грн.) від оспорюваної суми (41554,26 грн.). З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачкою на користь позивача підлягають судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 56,75 грн.

Керуючись ст.ст.549, 551,625,634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.13, 76, 77, 78, 81, 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року в частині відмови у стягненні відсотків, обрахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () відсотки, обраховані на підставі ч.2 ст.625 ЦК України в сумі 750,06 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції про відмову в позові залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 1090,94 грн. судового збору за подання позовної заяви та 56,75 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: