Справа № 456/1232/19 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/2004/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М..,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2020 року у складі судді Гули Л.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , з участю третьої особи Станківська сільська рада Стрийського району Львівської області, про порушення правил добросусідства та усунення перешкод у користуванні власністю,-

встановила:

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , з участю третьої особи Станківська сільська рада Стрийського району Львівської області про порушення правил добросусідства та усунення перешкод у користуванні власністю.

В обґрунтування позову покликалася на те, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , де й проживає разом із сім`єю.

По сусідству проживають відповідачі, котрі у 2016 році на території домогосподарства побудували вольєр для собаки, який розміщено на відстані 0,5 м від межі земельних ділянок та орієнтовно на відстані 5-7 м від її житлової будівлі, що, на її думку, не узгоджується з вимогами ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», у зв`язку з чим вона зверталася до Станківської сільської ради Стрийського району Львівської області, якою було прийнято рішення, що вищевказана споруда зведена ОСОБА_3 з істотним порушенням вимог чинного законодавства та підлягає перенесенню. Таке ж порушення встановлено і Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області.

Проте, відповідачі ухиляються від виконання вказаних рішень та рекомендацій, а тому вона змушена звернутись до суду з позовом про усунення порушень свого права, просила зобов`язати відповідача ОСОБА_3 за власні кошти знести господарську споруду - вольєр для собаки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та розташований на межі з її земельною ділянкою.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа Станківська сільська рада Стрийського району Львівської області про порушення правил добросусідства та усунення перешкод у користуванні власністю - відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 , вважає вказане рішення незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачами виконано рекомендації комісії по сільському господарству та земельних питаннях Станківської сільської ради, що підтверджує акт обстеження земельної ділянки від 23.05.2019. На переконання апелянта, вказаний акт не може слугувати доказом усунення зазначених нею у позовній заяві перешкод, оскільки він не є належним та допустимим доказом, такий складений з порушенням норм чинного законодавства. Звертає увагу, що при перенесенні вольєра відповідачами не враховано її побажання, про що заявляла неодноразово в суді, а таке перенесення спричиняє їй та її сім`ї ще більші незручності, оскільки вольєр розташований ще ближче до житлового будинку.

Суд не врахував, що акт не підписаний всіма членами комісії, вказаними в акті, а також нею, її ніхто не ознайомлював з актом при його складанні, її побажання не враховані.

На її думку, суд першої інстанції безпідставно врахував показання свідка ОСОБА_6 про те, що відповідачами виконані роботи щодо перенесення вольєра для собаки з врахуванням домовленостей, досягнутими сторонами 20.02.2019, оскільки земельна ділянка і надалі забруднена рештками фекалій, постійно чути шум і гавкання собаки, натомість, суд не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з приводу вказаних обставин.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2020 року та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці за вказаною адресою, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:006:0051, площею 0,1258 га (а.с. 10-11).

За вказаною адресою позивачка ОСОБА_1 проживає разом з чоловіком та малолітньою дочкою.

Відповідачу ОСОБА_5 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13964868 від 21.03.2007.

Крім цього, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:006:0052, площею 0,0996 га, що межує із земельною ділянкою позивачки.

Згідно із довідкою № 228 від 19.03.2019, виданою Станківською сільською радою Стрийського району Львівської області, в АДРЕСА_1 фактично проживають ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що між сторонами протягом тривалого часу наявний конфлікт щодо розміщення ОСОБА_5 на своїй земельній ділянці вольєра та утримання у ньому собаки, власником згаданої собаки породи «німецька вівчарка» по кличці Оскар є відповідач ОСОБА_3 , який є зятем ОСОБА_5 . Собака Оскар має ідентифікаційний паспорт, який свідчить про наявність в останнього всіх належних щеплень та оглядів, собака нагороджена дипломом за проходження курсу слухняності.

Наявний між сторонами конфлікт за заявою ОСОБА_1 був предметом розгляду комісії по сільському господарству та земельних питаннях Станківської сільської ради, за результатами якого 20.02.2019 проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що на земельній ділянці сусіда ОСОБА_3 по сусідству з ОСОБА_1 , на відстані орієнтовно 0,5 м від суміжного землекористувача розташований вольєр для собаки; на момент проведення обстеження за сітчастим парканом вольєра виявлено рештки фекалій. Комісією рекомендовано ОСОБА_3 перенести вольєр для собаки, розташувавши його з урахуванням побажання сусідки ОСОБА_1 , дотримуватися чистоти та порядку, не забруднювати довкілля; використовувати земельну ділянку з дотриманням правил добросусідства. Роз`яснено сторонам, що в разі невиконання ОСОБА_3 норм ст. 103 ЗК України спірне питання може бути вирішено судом, про що складено акт обстеження земельної ділянки на підставі заяви ОСОБА_1 від 20.02.2020 (а.с. 14).

Крім цього, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 . Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області у листі на адресу позивачки від 04.03.2019 наведено обставини та надано рекомендації, аналогічні тим, що зазначені в акті обстеження земельної ділянки від 20.02.2020 (а.с. 12).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 покликалася на те, що дії відповідачів, які побудували на території власного домогосподарства вольєр для собаки, розмістивши такий на відстані 0,5 м від межі земельних ділянок та орієнтовно на відстані 5-7 м від її житлової будівлі, не узгоджуються з вимогами ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», відповідачі ухиляються від виконання рекомендацій комісії сільської ради та управління держпродспоживслужби, а тому вона змушена звернутись до суду з позовом про усунення порушень свого права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції визнав позовні вимоги позивачки безпідставними, оскільки судом не встановлено факту порушення її прав та об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні нею цих прав, при цьому суд встановив, що відповідачами виконано рекомендації комісії по сільському господарству та земельних питаннях Станківської сільської ради, що підтверджує відповідний акт обстеження земельної ділянки від 23.05.2019 та долучені фотодокази, які підтверджують перенесення вольєра для собаки та встановлення суцільного паркана з бляхи на бетонному фундаменті висотою 20 см на відстані понад 0,5 м від суміжного паркана (сітки) позивачки.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія виходить з наступного.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Згідно із ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно із вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Розглядаючи справу у межах позовних вимог та з`ясованих обставин, суд першої інстанції правильно врахував, що на момент проведення обстеження 20.02.2019 встановлено ряд порушень правил добросусідства щодо утримання собаки з боку відповідачів, у зв`язку з чим останнім надано рекомендації з метою усунення виявлених порушень.

Натомість, в ході розгляду справи відповідачами виконано рекомендації комісії по сільському господарству та земельних питаннях Станківської сільської ради, що підтверджує відповідний акт обстеження земельної ділянки від 23.05.2019 та долучені фотографії, які підтверджують перенесення вольєра для собаки та встановлення суцільного паркана з бляхи на бетонному фундаменті висотою 20 см на відстані понад 0,5 м від суміжного паркана (сітки) позивачки (а.с. 51).

Суд критично оцінив доводи позивачки про те, що зазначений акт не може слугувати доказом усунення зазначених нею у позовній заяві перешкод, при цьому в судовому засіданні допитаний як свідок заступник начальника Стрийського районного управління Держпродспоживслужби у Львівській області ОСОБА_6 , який був присутній під час обстеження земельної ділянки 20.02.2019, надав показання, що виконані відповідачами роботи щодо перенесення вольєра для собаки відповідають досягнутим сторонами 20.02.2019 домовленостям.

Як наслідок, суд першої інстанції врахував, що доказів порушень відповідачами вимог ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», чи вимог санітарних норм та пожежних вимог ДСП 173-96, ДБН В.1.1-7, у тому числі для житлових та громадських будинків на суміжних земельних ділянках, ОСОБА_1 не наведено, а судом не здобуто, в тому числі доказів перевищення в атмосферному повітрі на території домоволодіння АДРЕСА_1 гранично допустимої концентрації хімічних і біологічних чинників, а також доказів того, що виміряні значення еквівалентного рівня звуку перевищують гранично допустимі рівні (ГДР) в порушення вимог СН № 3077-84, із клопотанням про призначення відповідних експертиз, позивачка та її представник не зверталися.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки районний суд з достатньою повнотою з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, інші доводи апеляційної скарги суттєвими не є та на правильність висновків суду не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2020 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 листопада 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М.Бойко

С.М. Копняк