Справа № 165/3265/19
Провадження № 2/165/210/20
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача Кравчука О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства масиву «Прикордонник» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі,

встановив:

28 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до СТМ «Прикордонник» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що рішенням Нововолинського міського суду від 15 листопада 2018 року, яке після оскарження в апеляційному порядку, набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано наказ СТМ «Прикордонник» №2-К від 10 серпня 2017 року про звільнення його з посади голови масиву «Прикордонник», згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою двох сторін. Також визнано недійсним рішення правління СТМ «Прикордонник» від 09 серпня 2017 року в частині його звільнення та стягнуто з відповідача в його користь 40256 грн. 37 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 12 вересня 2017 року по 15 листопада 2018 року включно. Вважає, що за таких обставин, з 10 серпня 2017 року він мав бути поновлений на посаді голови масиву «Прикордонник». Попри вищевикладене, рішення суду відповідачем не виконується, на посаді голови масиву він не поновлений і з 15 листопада 2018 року підприємство не виплачує належну йому заробітну плату. Просить врахувати вимоги ст.236 КЗпП та стягнути з СТМ «Прикордонник» в свою користь 50 583,72 грн. середнього заробітку за час затримки поновлення його на роботі, тобто за період з 15 листопада 2018 року по 27 листопада 2019 року, з розрахунку 189,68 грн. (середньоденна заробітна плата вирахована з мінімальної заробітної плати встановленої ЗУ "Про державний бюджет на 2019 рік") х 242 дні (середньомісячна кількість робочих днів у розрахунковому періоді). Зазначив, що сума середнього заробітку згодом буде збільшена в залежності від того коли він буде поновлений на роботі або ж винесено судом рішення у справі.

15 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 подав розрахунок середнього заробітку за час затримки поновлення його на роботі в розмірі 67 150,37 грн., вирахуваний за період з 16 листопада 2018 року по 10 листопада 2020 року включно (а.с.101)

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 змінив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача в свою користь 105 490,90 грн. середнього заробітку за час затримки поновлення його на роботі, а саме за період 15 листопада 2018 року по 10 листопада 2020 року включно, тобто по день ухвалення рішення у справі. Зазначив, що після того як рішення суду від 15 листопада 2018 року набрало законної сили, він з`явився за адресою: АДРЕСА_1 , однак члени правління на чолі з головою масиву, який не був обраний на цю посаду вищим органом правління товариства, неправомірно не допустили його до виконання своїх посадових обов`язків. Іншого наказу, який би звільняв його з займаної посади, відповідач не видавав. До ВДВС він не звертався, вважає, що негайне виконання рішення суду та поновлення його на посаді є обов`язком підприємства. Зазначив, що на даний час він працює по договору у СТМ "Мічурінець".

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 змінені позовні підтримали, просили їх задоволити. Представник ОСОБА_2 зазначив, що розрахунок середнього заробітку на суму 105 490,90 грн. буде долучений до матеріалів справи пізніше. З приводу невиконання рішення суду та поновлення позивача на роботі, до ВДВС останній дійсно не звертався, подавав відповідні заяви до ревізійної комісії, де йому порадили звернутися до суду. Представник позивача ОСОБА_4 зазначив, що відповідно до правових позицій ВССУ викладених у справі №223/30/16 від 25 вересня 2017 року, скасування наказу про звільнення є нічим іншим як автоматичним поновленням працівника на роботі. 15 листопада 2018 року судом був розглянутий трудовий спір і прийняте судом рішення про незаконне звільнення ОСОБА_1 означає автоматичне поновлення його на роботі з виплатою коштів за час вимушеного прогулу. Відсутність наказу про поновлення позивача на посаді голови масиву свідчить про невиконання відповідачем рішення суду від 15 листопада 2018 року. Зазначив, що за заявою ОСОБА_1 відомості про т.в.о. голови масиву ОСОБА_5 були видалені з державного реєстру юридичних осіб, однак після того як ОСОБА_5 звернувся із скаргою до Міністерства юстиції, з невідомих йому причин, ці відомості внесені до реєстру повторно, а дії державного реєстратора визнані неправомірними. Зазначає, що внесені зміни у розмір мінімальної заробітної плати в сторону її збільшення, а тому є очевидним, що розмір нарахувань по середньому заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 підлягає також збільшенню.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 просив відмовити у позові. Твердження ОСОБА_1 та його представників про те, що скасування наказу про його звільнення є автоматичним поновленням на роботі, вважає помилковим. Нововолинським міським судом та Волинським апеляційним судом розглядався спір між сторонами з приводу визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак ніяк не поновлення його на роботі. Зазначив, що СТМ «Прикордонник» підставно не видавав наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови масиву.

Заслухавши пояснення позивача, його представників, представника відповідача та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Нововолинського міського суду від 15 листопада 2018 року визнано незаконним та скасовано наказ СТМ «Прикордонник» №2-К від 10 серпня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади голови масиву «Прикордонник», згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою двох сторін. Визнано недійсним рішення правління СТМ «Прикордонник» від 09 серпня 2017 року в частині його звільнення та стягнуто з відповідача в його користь 40256 грн. 37 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 12 вересня 2017 року по 15 листопада 2018 року включно (а.с.12-14). Постановою Волинського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року рішення суду залишено без змін і воно набрало законної сили.

Представник відповідача в заперечення позову зазначав, що поновлення ОСОБА_1 на посаді голови масиву «Прикордонник» не було предметом розгляду в суді і ухваляючи рішення у справі, суд зазначав, що позивач не ставив позовних вимог про поновлення його на роботі.

Суд, вирішуючи спір бере до уваги наступне.

За змістом статті 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена норма права є спеціальною та регламентує порядок додаткового нарахування судом, який ухвалив рішення про поновлення працівника на роботі, середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення.

Відповідно до статті 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання.

З пояснень сторін у суді встановлено, що за відсутності наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі та чинення йому перешкод в виконанні своїх посадових обов`язків, виданий судом виконавчий лист в порядку виконання рішення від 15 листопада 2018 року, ОСОБА_1 до примусового виконання все ж не пред`являв.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як передбачено ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У описовій частині рішення від 15 листопада 2018 року суд зазначив, що ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади з порушенням вимог чинного законодавства України, однак звернувшись із позовом він не ставив вимогу щодо поновлення його на посаді голови масиву "Прикордонник". Аналогічні твердження висловив Волинський апеляційний суд у своїй постанові від 10 жовтня 2019 року, розглядаючи скаргу на рішення суду першої інстанції (а.с. 15-17).

З позовними вимогами про поновлення позивача на посаді голови СТМ «Прикордонник» Солтан С.Г. звернувся під час розгляду судом даного спору, однак суд розцінив заявлені вимоги такими, не можуть бути розглянуті у даній справі і мають на меті зміну предмету і підстав позову, а тому у задоволенні заяви останнього відмовив.

Виходячи зі змісту ст.236 КЗпП України, якою передбачено оплату вимушеного прогулу лише у разі затримки з вини власника або уповноваженого ним органу виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, суд вважає, що норми даної статті не підлягають до застосування у вирішенні розглядуваного спору, оскільки, фактично судом не ухвалювалось рішення про поновлення на посаді голови правління СТМ «Прикордонник» позивача ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивач та його представники підтвердили, що виконавчий лист виданий на примусове виконання рішення суду до відділу виконавчої служби не подавався, фат чинення позивачу перешкод у доступі до виконання роботи останнім також не фіксувався, з заявою до відповідача чи до суду про виплату належної йому заробітної плати ОСОБА_1 не звертався. Більше того, у судовому засіданні сам позивач зазначив, що приступив до виконання роботи на іншому підприємстві.

Таким чином, підстави для компенсації вимушеного прогулу, передбачені ст.236 КЗпП України, в даному випадку відсутні, а тому суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовляє повністю

Оскільки, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у разі відмови в позові, суд покладає за позивача, тому у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з СТМ «Прикордонник» судових витрат суд також відмовляє.

Представник відповідача СТМ «Прикордонник» подав до суду попередній орієнтований розрахунок понесених відповідачем судових витрат на суму 4000 грн. (а.с.55), однак жодних підтверджуючих тому доказів до ухвалення рішення у справі, ним подано не було, а тому у задоволенні вимог представника відповідача суд відмовляє.

Керуючись ст.12, ст.13, ст.81, ст.141, ст.211, ст.259, ст.263, ст. 279 ЦПК України, на підставі ст.47, ст.235, ст.236 КЗпП України, ст.1, ст.2, ст.5, ст.7, ст.10, ст.15 Закону України "Про оплату праці", суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Садівничого товариства масиву «Прикордонник» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, а саме за період часу з 15 листопада 2018 року по 10 листопада 2020 року включно в сумі 105 490 (сто п`ять тисяч чотириста дев`яносто) грн. 90 коп., відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через Нововолинський міський суд Волинської області до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20 листопада 2020 року.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк