23.11.2020 227/3690/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиці О.В.,

за участю секретаря с/з Сисенко Ю.В.

представника позивача Трофімчука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Добропілля, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить:

стягнути з відповідача заробітну плату у розмірі 108617,68 грн,

стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 квітня 2020 року по 15 вересня 2020 року в розмірі 62939,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він в період з 16.12.2018 року по 15.04.2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи гірником з ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним робочим днем в шахті. 15.04.2020 року його було звільнено з підприємства за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, а саме за ч.3 ст.38 КЗпП України. За період праці грудень 2019 року - квітень 2020 року йому була нарахована заробітна плата в розмірі 108617,68 грн, яка відповідачем виплачена не була, в тому числі і в день звільнення. Враховуючи наведене, посилаючись на вимоги ст.ст.116,117 КЗпП України позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при його звільненні за період з 16.04. по 15.09.2020 року.

З відзиву відповідача вбачається, що останній позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Відповідач зазначає, що його вини в тому, що позивач не отримав суми при звільненні не має, оскільки останній в день звільнення не працював, так як підприємство знаходилось у простої. В день звільнення позивач звернувся до відділу кадрів і отримав трудову книжку, але з письмової заявою щодо повного розрахунку з ним не звертався. Враховуючи наведене, вважає, що підстав для задоволення позову не існує, оскільки, на думку відповідача, у справі взагалі відсутній предмет спору. Що стосується вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідач вважає, що періодом затримки розрахунку виплат належних позивачу при звільненні слід рахувати з дня отримання представником відповідача копії позовної заяви, а саме з 30.09.2020 року, виходячи з розрахунку середньоденного заробітку позивача в розмрі 608,38 грн. Крім того відповідач посилаючись на складну економічно-фінансову ситуацію, яка спричинила простій на підприємстві, а також оголошення карантину на території України, вважає вказані обставини форс-мажорними обставинами, які перешкоджають йому належним чином виконати свої обов`язки перед позивачем і тому вважає, що вини відповідача у нездійсненні розрахунку з позивачем не має.

Ухвалою суду від 22.09.2020 у справі відкрито провадження та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 30.10.2020 року судом у відповідача були витребувані документи, які мають суттєве значення для розгляду справи.

Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з такого.

Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем працюючи гірником з ремонту гірничих виробок 4 розряду, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.10-13).

Наказом відповідача № 436 к від 15.04.2020 року (а.с.39) позивача звільнено з посади гірника з ремонту гірничих виробок 4 розряду за власним бажанням згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України, з 15.04.2020, з виплатою вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку за ст.44 КЗпП України з 15.04.2020 (а.с.39-40).

Позивач зазначає, що при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, як це передбачено ст.116 КЗпП України і тому просить стягнути з відповідача належну йому суму при звільненні в розмірі 108617,68 грн, яка складається з таких сум заборгованості:

за грудень 2019 року 14679,39 грн

за січень 2020 року 15720,41 грн

за лютий 2020 року 12586,07 грн

за березень 2020 року 11530,77 грн

за квітень 2020 року 54101,04 грн.

На підтвердження існування заборгованості з виплати заробітної плати позивач надав суду розрахункові листи (табуляграми) за грудень 2019 - квітень 2020 року.

Зі змісту вказаних табуляграм вбачається, що позивачу було нараховані такі суми:

Місяць та рік нарахуванняНарахована сума (без утримання податку)Сума, яка підлягає виплаті (після утримання податку)
за грудень 2019 року14679,39 грн11570,12 грн
за січень 2020 року15720,41 грн11167,24 грн
за лютий 2020 року12586,07 грн10131,79 грн
за березень 2020 року11530,77 грн 9282,27 грн
за квітень 2020 року54101,04 грн (в тому числі: 28 днів нев.відпустки - 13021,68 грн, вихідна допомоги - 37415,37 грн)43551,33 грн
всього108617,68 грн85702,75 грн

Довідкою відповідача № 1810 від 16.11.2020 року (а.с.82) підтверджується, що станом на 16.11.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем ( ОСОБА_1 ) складає 83850,83 грн, яка складається з таких сум:

Грудень 2019 року - 9718,20 грн

Січень 2020 року - 11167,24 грн

Лютий 2020 року - 10131,79 грн

Березень 2020 року - 9282,27 грн

Квітень 2020 року - 43551,33 грн

Зі змісту вказаної довідки вбачається, що суми заборгованості в ній відповідачем вказані після утримання податку і збігаються з сумами, вказаними в табуляграмах, наданих на підтвердження своїх доводів позивачем, крім грудня 2019 року.

Довідкою відповідача № 1812 від 16.11.2020 року (а.с.83) підтверджується, що станом на 16.11.2020 року заборгованість позивачу за грудень 2019 року була частково сплачена відповідачем протягом червня-липня 2020 року в сумі 1851,92 грн.

Відомості зазначені в довідці відповідача № 1812 від 16.11.2020 року (а.с.83) щодо часткового погашення заборгованості по заробітній платі за грудень 2019 року - липень 2020 року узгоджуються з відомостями наданими позивачем у виписці по картковому рахунку останнього, на який йому зараховувалась заробітна плата(а.с.73-75).

Факт часткового погашення заборгованості по заробітній платі позивачем не оспорювався.

Виходячи з наведеного судом достовірно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі останнього, станом на день розгляду даної справи (станом на 19.11.2020 року) становить 83850,83 грн. Вказана сума заборгованості відповідачем не оспорюється і підтверджується довідкою ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» № 1810 від 16.11.2020 року.

За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Враховуючи наведене, законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що станом на дату розгляду справи 19.11.2020 відповідач має перед позивачем заборгованість із заробітної плати в сумі 83850,83 грн і тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню саме у вказаній сумі.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки з ним розрахунку, а саме за період з 16.04.2020 року по 15.09.2020 року, в розмірі 62939,54 грн, то вказані вимоги задоволенню не підлягають виходячи з такого.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач звертаючись до суду з вказаними вимогами фактично вказував, що в день звільнення він працював і тому вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку з ним, повинен рахуватися з 16.04.2020 року.

В той же час, з відзиву відповідача та письмової інформації б/н від 19.11.2020 року (а.с.--) вбачається, що останній заперечує факт роботи позивача в день звільнення, на підтвердження чого надав відповідні докази.

Так, наказом ДП «ВК «Краснолиманська» № 875 від 19.12.2019 року на Державному підприємстві «ВК «Краснолиманська» з 19.12.2019 року встановлений простой. Відповідно до п.5 вказаного наказу вбачається, що на час простою працівникам підприємства дозволено не виходити на роботу до закінчення простою, крім працівників, які мають буди задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, а саме робото-спроможності гірничошахтного устаткування, попередження затоплення гірничих виробок тощо, списки яких мають бути затверджені керівниками відповідних підрозділів та погоджені з головним інженером підприємства. Відповідно до п.6 вказаного наказу вбачається, що начальники виробничих дільниць, не пізніше 1-го числа кожного місяця, до закінчення простою, повинні складати та подавати до відділу праці та заробітної плати списки працівників, які не вийшли на роботу, з вказанням дат не виходу з причини простою, погоджені головним інженером.

На підтвердження того, що позивач не входив до числа працівників підприємства, які були задіяни у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства на час простою, відповідач надав суду копію рапорту за квітень 2020 року дільниці «МДРСУ(в)», який є додатком до п.5 наказу від 19.12.2019 року № 875, з якого вбачається, що ОСОБА_1 в останній день своєї работи на підприємстві знаходився у вимушеному простої.

Вищевказане позивачем спростовано не було.

Таким чином, з наявних у справі доказів, судом встановлено, що позивач у день звільнення 15.04.2020 не працював.

Доказів пред`явлення позивачем відповідачу вимоги про розрахунок (до звернення позивача до суду з даним позовом) позивачем не надано.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 27.01.2020 по справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18) висловив такий правовий висновок про застосування норми права: «…..звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена ст.116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст.117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у ст.116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган)…».

Матеріалами даної цивільної справи підтверджується, що відповідачу про вимогу позивача стало відомо з моменту отримання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви, а саме з 30.09.2020 року (а.с.61).

Доказів розрахунку з позивачем не пізніше наступного дня після отримання відповідної вимоги відповідачем до суду не надано, як не надано й доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у вчиненні відповідного порушення (затримки розрахунку при звільненні).

Враховуючи наведене, те, що вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі позивачем було пред`явлено відповідачеві вперше саме шляхом звернення до суду з даним позовом, тому суд вважає, що строк затримки розрахунку при звільненні належить обраховувати з 01 жовтня 2020 року (з наступного дня після отримання позовної заяви відповідачем) і тому право позивача на звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникло саме з 01.10.2020 року.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, враховуючи зміст вимог позивача, який просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2020 року по 15.09.2020 року, в той час, як право цієї вимоги у позивача виникло лише 01.10.2020 року (з наступного дня після отримання позовної заяви позивачем), суд приходить до висновку, що вказані вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими в частині періоду стягнення середнього заробітку.

Але, при цьому суд зазначає, що це не позбавляє позивача звернутися з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повторно.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати.

Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 840,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Що стосується судового збору в розмірі 840,80 грн, який був сплачений позивачем у зв`язку зі зверненням до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то вказані витрати покладаються на позивача, оскільки в задоволенні цих вимог останньому було відмовлено.

Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частини стягнення заробітної плати за січень 2020 року в розмірі 11167,24 грн.

Керуючись статтями 141, 264, 265, 430 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період грудень 2019 року-квітень 2020 року в розмірі 83 850,83 грн (вісімдесят три тисячи вісімсот п`ятдесят гривень 83 коп) (сума вказана після утримання обов`язкових податків та зборів).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2020 року по 15.09.2020 року - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заробітної плати за січень 2020 року в розмірі 11167,24 грн (одинадцять тисяч сто шістдесят сім гривень 24 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Боянець Нестеровського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 20.05.1997 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача - Трофімчук Віталій Вікторович , свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю № 5053, видане Радою адвокатів Донецької області 30.05.2018 року.

Відповідач - Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , юридична адреса: 85310, Донецька область, м.Родинське, вул..Перемоги, буд.9.

Повний текст рішення складено 23 листопада 2020 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

19.11.2020