КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 754/10956/19

провадження № 22-ц/824/12969/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року у складі судді Зотько Т.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності та честі, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недостовірною та такою, що порушує права останньої на повагу до гідності та честі, інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 10 квітня 2019 року шляхом подання до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації заяви під вх. № К-401, в якій зазначено: «Також прошу звернути увагу на стан здоров`я та психоемоційний стан дитини. Так як бачучи розвиток дітей в сім років та бачучи в якому стані перебуває моя донька - має виразний хворобливий стан, синці під очима, виглядає замкненою та засмученою. Прошу звернути увагу на те, що дитина є свідком систематичного зловживання алкоголю її дідусем, котрий проживає разом з ОСОБА_1 і її теперішнім співмешканцем», а також заяви під вх. № К-402, де вказано:«...Мене дуже засмутив та стурбував зовнішній вигляд доньки, її пригнічений психоемоційний стан. Будучи в віці 7 років 3 місяці, моя донька наразі має хворобливо-астенічну статуру, синці під очима, виглядає замкненою, сумною та засмученою. ...Можу припустити, що такий стан усугубляється ще тим, що донька є свідком систематичного зловживання алкоголем її дідусем (батька ОСОБА_1 ), який постійно мешкає разом з ОСОБА_1 та її співмешканцем, що в свою чергу може бути причиною хронічного стресу, напруги та недосипу.

Маючи лукавий характер та подвійні морально-етичні стандарти ОСОБА_1 , педагог за фахом, постійно намагається представити мене в негативному образі як публічно, так і в очах власної дитини. ... Прошу Вас сприйняти до уваги вищевикладені факти та пояснити ОСОБА_1 сутність її дій по відношенню до власної дитини і їх пагубний вплив на подальший психо-емоційний та фізичний розвиток...».

Окрім того, просила зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію протягом десяти днів після набрання судовим рішенням у даній справі законної сили шляхом подання до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, заяви наступного змісту: «10.04.2019 року мною, ОСОБА_2 , було подано дві заяви до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації під вх. №№ К-401 та К-402, в яких були викладені недостовірні та неправдиві відомості про стан здоров`я та психоемоційний стан моєї доньки ОСОБА_5 про те, що вона має виразний хворобливий стан, хворобливо астенічну статуру, синці під очима, виглядає замкненою та засмученою та є свідком систематичного зловживання алкоголю її дідусем, котрий проживає разом ОСОБА_1 , і її теперішнім співмешканцем, що в свою чергу може бути причиною хронічного стресу, напруги та недосипу. Також заяви містять недостовірні та неправдиві відомості про те, що моя колишня дружина ОСОБА_1 має лукавий характер та подвійні морально-етичні стандарти, постійно намагається представити мене в негативному образі як публічно, так і в очах власної дитини, а її дії по відношенню до власної дитини мають пагубний вплив на подальший психоемоційний та фізичний розвиток дитини».

Також просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 23 червня 2011 року між сторонами по справі укладено шлюб, який розірвано 05 грудня 2016 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва. Від даного шлюбу колишнє подружжя має дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 квітня 2019 року відповідач подав до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації заяви під вх. № К-401 та вх. № К-402, що, на думку позивача, містять відомості, які є наклепом.

Стверджувала, що вказана у даних заявах недостовірна інформація повідомляє невизначеному колу осіб про начебто порушення позивачем правил виховання дитини, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, чим порушує немайнові права останньої.

Звертала увагу суду на те, що недостовірність зазначеної відповідачем інформації підтверджує акт обстеження житлово-побутових умов від 10 травня 2019 року, лист ТОВ «Юамед Хелскеа Венчерз» від 08 травня 2019 року, а також лист директора школи №249 Деснянського району м. Києва від 17 травня 2019 року.

Окрім того, зазначала, що поширенням вищевказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах працівників Служби у справах дітей та сім`ї, медичного закладу, в якому дочка сторін по справі отримує медичні послуги, а також працівників школи, оскільки ОСОБА_1 є педагогом, що передбачає належний процес виховання дітей та взаємодії з ними.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що порушує права останньої на повагу до гідності та честі інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 10 квітня 2019 року шляхом подання до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації заяви під вх. № К-401, в якій зазначено: «Також прошу звернути увагу на стан здоров`я та психоемоційний стан дитини. Так як бачучи розвиток дітей в сім років та бачучи в якому стані перебуває моя донька - має виразний хворобливий стан, синці під очима, виглядає замкненою та засмученою. Прошу звернути увагу на те, що дитина є свідком систематичного зловживання алкоголю її дідусем, котрий проживає разом з ОСОБА_1 і її теперішнім співмешканцем», а також заяві під вх. № К-402, де вказано:«...Мене дуже засмутив та стурбував зовнішній вигляд доньки, її пригнічений психоемоційний стан. Будучи в віці 7 років 3 місяці, моя донька наразі має хворобливо-астенічну статуру, синці під очима, виглядає замкненою, сумною та засмученою. ...Можу припустити, що такий стан усугубляється ще тим, що донька є свідком систематичного зловживання алкоголем її дідусем (батька ОСОБА_1 ), який постійно мешкає разом з ОСОБА_1 та її співмешканцем, що в свою чергу може бути причиною хронічного стресу, напруги та недосипу.

Маючи лукавий характер та подвійні морально-етичні стандарти ОСОБА_1 , педагог за фахом, постійно намагається представити мене в негативному образі як публічно, так і в очах власної дитини. ... Прошу Вас сприйняти до уваги вищевикладені факти та пояснити ОСОБА_1 сутність її дій по відношенню до власної дитини і їх пагубний вплив на подальший психо-емоційний та фізичний розвиток...».

Зобов`язано відповідача спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію протягом десяти днів після набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, шляхом подання до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, заяви наступного змісту: «10.04.2019 року мною, ОСОБА_2 , було подано дві заяви до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації під вх. №№ К-401 та К-402, у яких були викладені недостовірні та неправдиві відомості про стан здоров`я та психоемоційний стан моєї доньки ОСОБА_5 про те, що вона має виразний хворобливий стан, хворобливо астенічну статуру, синці під очима, виглядає замкненою та засмученою та є свідком систематичного зловживання алкоголю її дідусем, котрий проживає разом ОСОБА_1 і її теперішнім співмешканцем, що в свою чергу може бути причиною хронічного стресу, напруги та недосипу. Також заяви містять недостовірні та неправдиві відомості про те, що моя колишня дружина ОСОБА_1 має лукавий характер та подвійні морально-етичні стандарти, постійно намагається представити мене в негативному образі як публічно, так і в очах власної дитини, а її дії по відношенню до власної дитини мають пагубний вплив на подальший психоемоційний та фізичний розвиток дитини».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн та 2 689, 40 грн судового збору.

Не погоджуючись з указаним рішенням 17 вересня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно досліджено обставини справи, помилково визначений характер спірних правовідносин, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Стверджує, що відповідач проживав однією сім`єю з позивачем тривалий період, отже був обізнаним про побутові умови проживання родини, вживання батьком ОСОБА_1 алкогольних напоїв, з огляду на що, просив здійснити перевірку Службою у справах дітей та сім`ї даних фактів.

Зазначає, що фраза «дитина є свідком систематичного зловживання дідусем алкоголю…» є оціночним судженням, оскільки відповідач не звинувачує колишнього тестя у наявності такого захворювання як алкогольна залежність (алкоголізм). Окрім того, вказане не може бути фактичним твердженням або мати будь який негативний зміст, оскільки жодної інформації стосовного антисоціальної поведінки дідуся у стані алкогольного сп`яніння відповідачем надано не було.

Уважає, що висновок суду першої інстанції про порушення особистих немайнових прав позивача є помилковим, оскільки спірні твердження безпосередньо останньої не стосуються, а матеріали справи не містять доказів того, що батько позивача уповноважував ОСОБА_1 представляти його інтереси чи заявляв будь-які вимоги про захист своїх особистих немайнових прав.

Зазначає, що районний суд вийшов за межі позовних вимог, а також безпідставно застосував положення ст.ст. 277, 1167 ЦК України про обов`язок спростування недостовірної інформації і стягнення моральної шкоди з відповідача, оскільки твердження останнього не стосуються ОСОБА_1 .

Твердження відповідача «…Мене дуже засмутив та стурбував зовнішній вигляд доньки, її пригнічений психоемоційний стан. Будучи в віці 7 років 3 місяці, моя донька наразі має хворобливо-астенічну статуру, синці під очима, виглядає замкненою, сумною та засмученою. ...Можу припустити, що такий стан усугубляється ще тим, що донька є свідком систематичного зловживання алкоголем її дідусем (батька ОСОБА_1 ), який постійно мешкає разом з ОСОБА_1 та її співмешканцем, що в свою чергу може бути причиною хронічного стресу, напруги та недосипу» супроводжується словом «може». Тобто у заяві за вх. №К-402 відповідач висловлює свої припущення про те, що стан дитини може бути викликаний певними сімейними проблемами, таким чином, судом першої інстанції зобов`язано відповідача спростувати оціночні судження.

Зазначення ОСОБА_2 про «лукавий характер та подвійні морально-етичні стандарти ОСОБА_1 » вважав також оціночними судженнями, висловленими заради характеристики колишньої дружини та складності відносин між ними.

Стверджує, що відповідач реалізував своє право, передбачене ст. 40 Конституції України та ст.ст. 19, 141, 154 СК України, а не здійснив поширення недостовірної інформації щодо позивача.

Позивач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не надіслала.

Представник відповідача судовому засіданніапеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з вищевказаних підстав, рішення суду першої інстанції - скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Позивач у судове засідання не з`явилася, свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

12 листопада 2020 року на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому остання просить розглянути апеляційну скаргу відповідача без її участі за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відомості, розповсюджені відповідачем у листах, зверненнях та висловлюваннях, є такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, а відтак підлягають спростуванню.

Проте, колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, 10 квітня 2019 року відповідачем ОСОБА_2 подано до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації заяви наступного змісту:

- Заява під вх. № 401: «Також прошу звернути увагу на стан здоров`я та психоемоційний стан дитини. Так як бачучи розвиток дітей в сім років та бачучи в якому стані перебуває моя донька - має виразний хворобливий стан, синці під очима, виглядає замкненою та засмученою. Прошу звернути увагу на те, що дитина є свідком систематичного зловживання алкоголю її дідусем, котрий проживає разом з ОСОБА_1 і її теперішнім співмешканцем».

- Заява під вх. № 402: «...Мене дуже засмутив та стурбував зовнішній вигляд деньки, її пригнічений психоемоційний стан. Будучи в віці 7 років 3 місяці, моя донька наразі має хворобливо-астенічну статуру, синці під очима, виглядає замкненою, сумною та засмученою. ...Можу припустити, що такий стан усугубляється ще тим, що донька є свідком систематичного зловживання алкоголем її дідусем (батька ОСОБА_1 ), який постійно мешкає разом з ОСОБА_1 та її співмешканцем, що в свою чергу може бути причиною хронічного стресу, напруги та недосипу. Маючи лукавий характер та подвійні морально-етичні стандарти ОСОБА_1 , педагог за фахом, постійно намагається представити мене в негативному образі як публічно, так і в очах власної дитини. ... Прошу Вас сприйняти де уваги вищевикладені факти та пояснити ОСОБА_1 сутність її дій по відношенню до власної дитини і їх пагубний вплив на подальший психо-емоційний та фізичний розвиток...».

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 указувала, що в наведеній вище заяві відповідач розповсюдив відносно неї відомості, які не відповідають дійсності, порушують її немайнові права, принижують її честь, гідність, що свідчить про принизливе ставлення до неї відповідача, а тому вважає, що така інформація є недостовірною і підлягає спростуванню.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. (ст. 3, 28, 68).

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Разом із цим, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Ураховуючи викладене та беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За положеннями ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації здійснила запити до школи І-ІІІ ст. №249 Деснянського району м. Києва та ТОВ «ЮАМЕД ХЕСКЕА ВЕНЧЕРЗ» з метою розгляду звернень ОСОБА_2 .

Так, згідно копії листа № 08/05/2019 від 08.05.2019, що був направлений ТОВ «ЮАМЕД ХЕЛСКЕА ВЕНЧЕРЗ» на адресу Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, хронічних захворювань у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено, дівчинка розвинута відповідно до віку, доглянута, претензій по догляду за дитиною немає. На прийомах у лікарів дитина перебувала в гарному психоемоційному стані, контактна.

Як убачається з копії характеристики, наданої Директором школи №249 Деснянського району м. Києва від 17 травня 2019 року на ученицю 1-Б класу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання зарекомендувала себе як дисциплінована учениця. Безконфліктно працює в колективі, є дружньою і ввічливою, забезпечена всім необхідним шкільним приладдям. Дитина охайна, доглянута, виглядає щасливою. До школи ОСОБА_5 приводить та забирає мама, інколи дідусь із бабусею. Віка завжди радо зустрічає їх.

У матеріалах справи відсутні відомості за результатами звернення відповідача із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.

Клопотань про витребування такої інформації учасниками справи під час розгляду справи судом першої інстанції заявлено не було.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що обставини, які викладені у поданих відповідачем заявах були належним чином перевірені та/або за результатами її перевірки були встановлені певні обставини.

З наведеного вбачається, що відповідач реалізував своє право на звернення до компетентних органів, в якому з суб`єктивної точки зору критично оцінив певні події та дії позивача та просив вжити відповідних заходів реагування.

Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейський суд з прав людини» є джерелом права в Україні, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Європейської Конвенції «Про захист прав та основних свобод людини».

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

З огляду на викладене, проаналізувавши інформацію, яку позивач уважає такою, що принижує її честь і гідність, а також норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія доходить висновку, що вислови відповідача стосовно ОСОБА_1 та її батька, які були викладені останнім у заявах до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації за вх. № 401 та № 402, фактично є його оціночними судженнями і містять його власну суб`єктивну думку відносно дій позивача, при чому така думка викладена ним не в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що могло б принизити честь, гідність та репутацію позивача, та має ознаки припущення.

Таким чином, відповідач, звернувшись до Служби у справах дітей та сім`ї із заявами щодо неприпустимих відносно дитини, на його думку, дій позивача, реалізував своє конституційне право на звернення до державних органів, передбачене статтею 40 Конституції України, висловивши при цьому власну суб`єктивну думку відносно дій позивача.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені представником позивача в апеляційній скарзі, є обґрунтованими.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надавши їм належну оцінку, уважає, що суд першої інстанції, залишив поза увагою, що відповідач реалізував своє право, гарантоване статтею 40 Конституції України, на звернення до компетентних органів, що зобов`язані розглянути відповідне звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, висловивши при цьому власну суб`єктивну думку відносно дій позивача. Такі дії не можна кваліфікувати як не поширення недостовірної інформації.

Зважаючи на відсутність підстав для визнання недостовірною поширеної інформації та її спростування, відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 .

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції дійдено помилкового висновку про порушення особистих немайнових прав позивача з боку відповідача, а відтак й незаконно постановлено рішення про задоволення позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.ч. 6, 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції слід віднести за рахунок держави.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності та честі - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Повне судове рішення складено «17» листопада 2020 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай