Справа № 495/1262/19
рішення
ІМЕНЕМ УКрАЇНи

23 листопада 2020 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - одноособово судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Славич Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся з уточненою позовною заявою до суду до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Свої уточнені позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 1997 року по теперішній час він безперервно перебуває на військовій службі, однак через зловживання службових обов`язків з боку працівників АТ КБ «Приватбанк» та через недостатній рівень правової обізнаності, під час оформлення кредитного договору з відповідачем, його змусили підписати Заяву від 14.12.2015 року про повернення на колишні умови обслуговування кредитних договорів та відновлення кредитного ліміту військовослужбовцям клієнтам Приватбанку, згідно якої він начебто попросив не застосовувати до нього положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно довідок, наданих позивачем, ним були сплачені тіло кредиту, відсотки і комісія по обслуговуванню кредитного договору №6236 та кредитних договорів №SAMDNWFС7, №SAMDNWFС2775, №1489, однак нарахування відсотків по кредитам відповідачем здійснювалось незаконно, адже підписана позивачем заява є незаконною та нікчемною, а отже позивач звертається до суду з уточненою позовною заявою, згідно якої просить визнати нікчемною заяву від 14.12.2015 року та стягнути з відповідача сплачені ним відсотки по кредитним договорам.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, але надав заяву згідно якої уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати в його відсутність.

В судове засідання представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» не з`явився, проте надав заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вони є безпідставними та не обґрунтованими.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню по наступним підставам.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 16.07.1999 року по теперішній час, що підтверджується Довідкою №146 від 12.02.2019 року, виданою Білгород-Дністровським прикордонним загоном.

14.12.2015 року під час укладення кредитного договору з відповідачем, позивач ОСОБА_1 підписав Заяву про повернення на колишні умови обслуговування кредитних договорів та відновлення кредитного ліміту військовослужбовцям клієнтам Приватбанку, згідно якої він начебто попросив не застосовувати до нього положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З наданих до суду позивачем довідок від 06.02.2020 року вбачається, що по кредиту за договором №636 за період з 07.01.2018 року по 07.07.2018 року позивачу було нараховано комісії по кредиту на загальну суму 3480,00 гривень. Станом на теперішній час дані кошти позивачем ОСОБА_1 сплачені на користь відповідача у повному обсязі. Відповідно до зазначених довідок по кредитному договору № SAMDNWFС2775 за період з 30.11.2018 по 01.01.2019 року з позивача відповідачем було списано відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 15158,50 гривень. За період з 30.11.2018 року по 31.01.2019 року з позивача відповідачем списано відсотків за користування кредитом по кредитному договору №SAMDNWFС7 на загальну суму 2971,75 грн. По кредитному договору№1489 за період з 26.12.2018 року по 30.12.2018 рік позивачу відповідачем було нараховано комісії на загальну суму 1875,72 грн. Станом на теперішній час усі нараховані відповідачем зобов`язання були сплачені позивачем ОСОБА_1 .

Оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому вказані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 1ст. 82 ЦПК України.

Згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед банками, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чизмоменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, в ст. 1-2 даного Закону закріплені Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

В ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» зазначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час.

Крім того, Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року №18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Як встановлено судом, всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачем, для отримання кредиту позивачем ОСОБА_1 було змушено підписати 14.12.2015 року заяву про повернення на колишні умови обслуговування кредитних договорів та відновлення кредитного ліміту військовослужбовцям клієнтам Приватбанку, згідно якої він начебто попросив не застосовувати до нього положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Судом також встановлено, що позивач дійсно звертався до відповідача про перерахування суми кредиту, при цьому надав документ, який підтверджує його право на не нарахування відсотків та штрафних санкцій за кредитними договорами, проте відповідачем не було належним чином перераховано суму кредиту та порушено права позивача, що підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 29.12.2018 року, копія якого міститься матеріалах справи.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем ОСОБА_1 доведені належними та допустимими доказами обґрунтування позову, а відповідачем ці твердження не спростовані відповідними доказами, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Зазначена правова позиція співпадає з позицією, висловленою у Постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №521/12726/16.

Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Стаття 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому з азаконом надані відповідні пільги.

Згідно ч. 1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як передбачено частинами 1, 2 ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що заява від 14.12.2015 року про повернення на колишні умови обслуговування кредитних договорів та відновлення кредитного ліміту військовослужбовцям клієнтам Приватбанку, згідно якої він начебто попросив не застосовувати до нього положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є нікчемним додатком (частиною) до укладених кредитних договорів, а отже нарахування відсотків за користування кредитними коштами позивачу ОСОБА_1 здійснювалось відповідачем незаконно, отже позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту таУмов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи зібрані докази, суд вважає, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, доведені та підлягають задоволенню. Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу, які б спростовували доводи позивача або обґрунтовували його правову позицію у даній справі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача АТ КБ «Приватбанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 12, 13, 137, 141, 206, 258-260, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 207, 228,509, 526, 527, 530, 533, 534, 551, 553, 554, 610, 611, 626, 628, 629, 631, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд,
ВИРІШИВ:
Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати нікчемною Заяву від 14.12.2015 року про повернення на колишні умови обслуговування кредитних договорів та відновлення кредитного ліміту військовослужбовцям клієнтам Приватбанку, як додаток до кредитних договорів, укладених між сторонами.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, 01001) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 незаконно стягнуті відсотки за кредитним договором №6236 у сумі 3480,00 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, 01001) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно стягнуті відсотки за кредитним договором №SAMDNWFС2775 у сумі 15158,50 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, 01001) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно стягнуті відсотки за кредитним договором №SAMDNWFС7 у сумі 2971,75 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, 01001) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 незаконно стягнуті відсотки за кредитним договором №1489 у сумі 1875,72 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, 01001) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний судОдеської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя