"19" листопада 2020 р.
Справа №150/375/20
Провадження №2/150/143/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі головуючої судді Кушнір Б.Б., при секретарі Короленко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки, відновлення межових знаків та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зобов"язання ОСОБА_2 : очистити земельну ділянку загального користування орієнтованою площею 0,4га з.д.код№ 365 за адресою: АДРЕСА_1 , від навезеної землі і сміття; відновити межові знаки у вигляді металевих кілків та металевої сітки; відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000грн.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 21.09.2020 прийнято до розгляду та відкрити провадження у даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу п ризначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22 жовтня 2020 року.

22.10.2020 розгляд справи відкладено на 19.11.2020 у зв"язку з неявкою відповідача та підставі клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

19.11.2020 сторони в судове засідання не "явились.

Позивач в пункті 4 прохальної частини позовної заяви зазначала про розгляд справи без її участі.

Відповідач повторно в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був поінформований про час і місце розгляду справи, відзив на позов не подав.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі , зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Рішенням виконавчого комітету Мазурівської сільської ради №35 від 28.10.1997 року передано безкоштовно ОСОБА_4 у приватну власність земельну ділянки для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,35га.

Згідно акту від 26.07.2019 року, складеного у складі голови комісії ОСОБА_5 , членів комісії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в присутності гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , розглянувши заяву жителя АДРЕСА_2 , прибувши на місце, оглянувши земельну ділянку, вбачається, що на земельній ділянці гр. ОСОБА_4 встановлені межові знаки у вигляді металевих кілків та металевої сітки, на частину металевої сітки нагорнута земля гр. ОСОБА_2 . Окрім того, комісія рекомендувала гр. ОСОБА_4 в найближчий час завершити виготовлення документів, які посвідчують право на земельну ділянку та встановити межові знаки згідно правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Вказаний акт підписано лише двома членами комісії - головою комісії ОСОБА_5 та членом комісії ОСОБА_6 , підпис другого члена комісії ОСОБА_7 вказаний акт не містить.

Як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку:

-земельна ділянка №:01:004:0364, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500га, зареєстрована 09.08.2019 року. При цьому, інформація про зареєстроване право (форма власності) в Державному земельному кадастрі відсутня;

-земельна ділянка №:01:004:0365, призначена для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0822га, зареєстрована 31.10.2019 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 17.10.2019 року, форма власності приватна, власник ОСОБА_4 .

Також матеріали справи містять:

- лист Мазурівської сільської ради, адресований ОСОБА_2 від 10.07.2019, про необхідність виготовлення ним правовстановлюючих документів на земельну ділянку в АДРЕСА_1 , яка ним фактично використовується;

-листи-звернення ОСОБА_4 до голови Чернівецької райдержадміністрації про протиправність дій ОСОБА_2 , та відповідь Чернівецької РДА від 02.08.2019 на вказаний лист, яким рекомендовано звернутись із скаргою до Мазурівської сільської ради;

-відповідь Чернівецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області від 05.08.2019, якою рекомендовано ОСОБА_4 звернутись до суду в порядку приватного звинувачення;

-лист ОСОБА_4 від 17.02.2020 про проведення перевірки щодо неправомірного використання ОСОБА_2 земель загального користування, адресований головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області, та відповідь на вказаний лист від 04.03.2020, в якому також рекомендовано звернутись для вирішення вказаного спору до суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовано тим, що ОСОБА_2 на земельну ділянку загального користування орієнтованою площею 0,4га з.д.код№ 365 за адресою: АДРЕСА_1 , яка межує з її земельною ділянкою - суміжна межа від А до Г кадастрового плану :01:004 навіз землі і сміття, пошкодивши при цьому встановлені сільською радою межові знаки у вигляді металевих кілків та металевої сітки.

На підставі зазначеного просить зобов`язати ОСОБА_2 : очистити земельну ділянку загального користування орієнтованою площею 0,4га з.д.код№ 365 за адресою: АДРЕСА_1 , від навезеної землі і сміття; відновити межові знаки у вигляді металевих кілків та металевої сітки; відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000грн.

Суд вивчивши матеріали справи, надані позивачем докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 316, частина перша статті 319 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. При цьому право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення діями відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Вищевказані положення також кореспондуються статтею 78 ЗК України, згідно якої право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до частини третьої статті 79 ЗК України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Згідно з частиною другою статті 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Частинами першою та другою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до вимог частини першої статті 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, власником земельної ділянки №:01:004:0365, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0822га, власником вказаної земельної ділянки значиться ОСОБА_4 (форма власності приватна, розмір частки 1). При цьому, право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано 31.10.2019 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 17.10.2019 року.

З долученого витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №:01:004:0364, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , і призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500га, зареєстрована 09.08.2019 року. При цьому, з вказаного витягу не вбачається можливим встановити власника вказаної земельної ділянки.

Беручи до уваги витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, кадастровий план земельних ділянок №:01:004:0365 та №:01:004:0364, якими встановлено опис меж земельних ділянок та сусідніх землекористувачів, не вбачається можливим встановити порушене право позивача - ОСОБА_1 , оскільки власником земельної ділянки №:01:004:0365 зазначено ОСОБА_4 , а в позові ОСОБА_1 зазначає, що земельна ділянка № 365 є земельною ділянкою загального користування.

Окрім того, до матеріалів справи долучено акт від 26.07.2019 року комісії у складі голови комісії ОСОБА_5 , членів комісії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в присутності гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , розглянувши заяву жителя АДРЕСА_2 , яким зафіксовано, що на земельній ділянці гр. ОСОБА_4 встановлені межові знаки у вигляді металевих кілків та металевої сітки, на частину металевої сітки нагорнута земля гр. ОСОБА_2 Окрім того, комісія рекомендувала гр. ОСОБА_4 в найближчий час завершити виготовлення документів, які посвідчують право на земельну ділянку та встановити межові знаки згідно правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Вказаний акт підписано лише двома членами комісії - головою комісії ОСОБА_5 та членом комісії ОСОБА_6 , підпис другого члена комісії ОСОБА_7 вказаний акт не містить.

Однак, даний акт судом не вважається належним і допустимим доказом, оскільки з даного акту не вбачається можливим встановити яким органом утворена така комісія, які посади займають голова та члени комісії, даний акт не містить печатки, підписів всіх членів комісії, що позбавляє його статусу офіційного документа, яким би можна було підтвердити факт неправомірних дій відповідача.

Докази звернення ОСОБА_4 в державні органи зі скаргою на дії ОСОБА_2 та відповіді таких органів, також не підтверджують факт вчинення відповідачем протиправних дій щодо майна, яке зазначено в позовній заяві.

В свою чергу процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що суди розглядають в порядку відповідного виду судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із відповідних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. При цьому вказаний аспект включає в себе не лише правильність обрання передбаченого законом або договором способу захисту, але і необхідність належного правового обґрунтування вимог відповідними нормами права.

Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи.

Тому, враховуючи принцип диспозитивності та змагальності, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов"язання ОСОБА_2 очистити земельну ділянку загального користування орієнтованою площею 0,4га з.д.код№ 365 за адресою: АДРЕСА_1 , від навезеної землі і сміття та відновити межові знаки у вигляді металевих кілків та металевої сітки, - задоволенню не підлягають, оскільки порушення права позивача, як і неправомірність дій відповідача відносно позивача, в цій частині судом не встановлено.

Вирішуючи позов в частині моральної шкоди, суд керується статтями 23, 1167 ЦК України. Згідно з цими статтями особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки матеріалами справи не підтверджено протиправності дій відповідача відносно позивача, до позовної заяви не долучено ні розрахунку, ні обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, відтак, в позові в частині стягнення 1000000грн. моральної шкоди також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 76, 79, 80, 81, 89, 76-81, 141, 247, 263-265, 273 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки, відновлення межових знаків та стягнення моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його прийняття до Вінницького апеляційного суду, а особами, які не були присутніми під час проголошення рішення протягом 30 днів з моменту його отримання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 .

Суддя Б.Б. Кушнір

.