Справа № 199/1173/20
РІШЕННЯ

Іменем України

19.11.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участю представників сторін Ільїна О.М., ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення авансу та процентів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона з відповідачем дійшли усної домовленості про те, що останній продає, а позивач набуває у власність квартиру АДРЕСА_1 . Нотаріально укласти договір купівлі-продажу сторони домовились у майбутньому, коли будуть готові документи для оформлення правочину. Остаточний розрахунок домовились здійснити під час укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири.

У підтвердження своїх намірів щодо укладання договору купівлі-продажу вона сплатила відповідачу грошову суму у розмірі 520000,00 коп. у якості авансу, про що відповідач надав розписку від 04.08.2017 року. Відповідач після оформлення документів на дану нерухомість, збирався зі нею укласти належним чином оформлений договір купівлі-продажу. Під час передачі авансу у відповідача не було належним чином зареєстровано право власності на квартиру.

Як зазначає позивач на даний момент відповідач зареєстрував право власності на квартиру, яку збирався їй відчужити, проте від укладення основного договору купівлі-продажу квартири або повернення отриманої суми авансу він ухиляється.

У зв`язку з чим позивач просила суд стягнути з відповідача аванс у розмірі 520000,00 грн., проценти у розмірі 214276,49 грн., а також сплачений судовий збір.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі, відповідач суду пояснив, що позивач разом із своїм чоловіком прибули до нього з проханням продати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач пояснив, що дійсно в нього є нежитлове приміщення № 54 в цьому будинку на 11 поверсі загальною площею 309.7 кв. м. Позивачка після огляду даного нежитлового приміщення повідомила, що воно великої площі, у зв`язку із чим позивач запропонувала відповідачу розділити нежитлове приміщення № 54 на дві квартири, де одна квартира буде приблизно 200 кв. м. Окрім цього, вона запропонувала ОСОБА_4 зробити всі необхідні документи для нотаріального договору (перевести приміщення із нежитлового в житлове, запросити БТІ. організувати оцінку, зробити техпаспорт). У свою чергу, ОСОБА_3 робить за свої кошти переобладнання, а саме перегородки та ін. Кошти на переобладнання квартири зараховуються як задаток. Враховуючи вищевказані домовленості, сторони уклали договір, згідно якого обумовили наступні умови: 1) об`єкт майна, що продається, та адреса - квартира, приблизно 200 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , котра буде виділена в майбутньому із квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві власності; 2) розмір 1 кв. м коштує 500 дол.; 3) відповідач розділяє нежитлове приміщення № 54 за адресою: АДРЕСА_1 , на дві квартири: одну розміром не менше 200 кв.м.; 4) позивач ставить перестінки та ін. переобладнання в приміщенні, котре буде виділено в майбутньому із квартири АДРЕСА_1 ; 5) відповідач переводить приміщення із нежитлового в житлове, організовує оцінку, техпаспорт та ін. документи, які необхідні для продажу квартири; 6) оформлення договору купівлі-продажу у нотаріуса. Договір між сторонами про придбання купівлі-продажу квартири не містить жодних штрафних санкцій за невиконання та/або несвоєчасне виконання зобов`язань. Отже, домовленість між позивачем та відповідачем щодо придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1211,55 кв. м, за ціною 500 дол. США 1 кв. м, що зафіксована в листах (заявах) свідчить про укладання правочину у письмовій формі.

Відповідач строком до 02.03.2018 року організував розділ нежитлового приміщення № 54 на дві квартири, підготовку всіх необхідних документів для здійснення правочину та повідомив позивача про можливість укладання договору купівлі-продажу у нотаріуса. Також, ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_3 та обговорив питання щодо дати, місце укладання договору та ПІБ нотаріуса, який буде здійснювати нотаріальну дію, а також довів до відома, які копії документів необхідно надати нотаріусу з боку ОСОБА_3 для підготовки договору. Отже, з боку відповідача в повному обсязі були виконані всі дії згідно договору. Проте, ОСОБА_5 не надала нотаріусу або для нотаріуса жодні документи, не уклала з ОСОБА_2 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Така поведінка з боку позивача свідчить, що порушення зобов`язання і, як наслідок, не укладання в письмовій формі договору сталося з вини боржника, а отже відповідно до вимог ст. 571 ЦК України завдаток повинен залишитися у кредитора, тобто у відповідача. Крім того, в судовому засіданні відповідач посилався на те, що грошові кошти за розпискою він не отримував .

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , маючи намір укласти з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . На підтвердження даного наміру позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 520000 гривень 00 копійок, що засвідчено розпискою від 04 серпня 2017 року, складеною та підписаною власноруч ОСОБА_2 , відповідно до якої останній отримав завдаток від позивача у вказаному розмірі за покупку квартири АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до частини першої та третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем грошова сума відповідачу в розмірі 520000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу, а не завдатком.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12, і є незмінним.

Суд критично ставиться до пояснень відповідача, що грошові кошти від позивача він не отримував, оскільки висновком судової почеркознавчої експертизи № 3110-20 від 28.09.2020 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від 04.08.2017 року про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 520000,00 грн. за покупку квартири виконаний самим ОСОБА_2 , що спростовує посилання відповідача щодо того, що розписку він не підписував та грошові кошти не отримував.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аванс в розмірі 520 000 грн.

Суд вважає, що за своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як аванс, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України. Сума авансу є грошовими кроштами, на які можуть нараховуватися проценти, передбачені статтею 536 Цивільного кодексу України. Зазначений правовий висновок відображений в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2016 року у справі N 921/266/13-г/7.

У ст. 536 ЦК України зазначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно, розмір облікової ставки національного банку є розміром процентної ставки , яка встановлюється на законодавчому рівні НБУ й відповідно даний розмір відсоткової ставки має бути застосований в розумінні положень ст.536 ЦК України. А тому з відповідача підлягають стягненню проценти за період з 04 серпня 2017 року по 06 березня 2020 року в розмірі 214276,49 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 7763,16 грн., стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12,81,133,141,263-265 ЦПК України, ст.ст. 525,536,570 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення авансу та процентів,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_7 РНОКПП НОМЕР_2 ) аванс в розмірі 520 000 грн., проценти за період з 04 серпня 2017 року по 06 березня 2020 року в розмірі 214276,49 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 7763,16 грн., а всього 742039(сімсот сорок дві тисячі тридцять дев`ять) гривень 65 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя