Справа № 369/2194/20
Провадження № 4-с/359/58/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в м. Борисполі матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Лариси Миколаївни, -

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2020 року від Києво-Святошинського районного суду Київської області до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла скарга представника ОСОБА_1 , згідно якої просить поновити адвокату Куксюку А.Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 , строк для звернення до суду зі скаргою на дії Головного державного виконавця Міщенко Л.М. Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), як пропущений з поважних причин. Визнати неправомірним дії державного виконавця щодо накладення арешту на зарплатний картковий рахунок, відкритий у АТ «Перший український міжнародний банк» на ім`я ОСОБА_1 , призначений для зарахування заробітної плати за основним місце роботи № НОМЕР_1 , на підставі постанови про арешт коштів боржника від 10 вересня 2019 року, ВП №51996349. Скасувати постанову Головного державного виконавця Міщенко Л.М. Києво - Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 51996349 в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять в АТ «Перший український міжнародний банк» на ім`я ОСОБА_1 , призначений для зарахування заробітної плати за основним місце роботи № НОМЕР_1 . Зобов`язати старшого Головного державного виконавця Міщенко Л.М. зняти арешт з рахунку в АТ «Перший український міжнародний банк» на ім`я ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 .

Скаргу обґрунтовано тим, що на виконанні у Києво-Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження відносно ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів в розмірі ј частини щомісячного доходу на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 02.07.2004 року і до повноліття дитини. ОСОБА_1 працює В ТОВ «Волсмарт» на посаді комплектувальника товарів. 10.09.2019 року постановою державного виконавця Відділу Міщенко Л.М. накладено арешт на кошти боржника, які знаходяться на всіх рахунках у межах звернення стягнення в розмірі 117 760,55 грн. Скаржник вважає, що державним виконавцем арешт накладено незаконно, оскільки арешт накладено на зарплатний картковий рахунок, відкритий в АТ «ПУМБ», що позбавило його можливості отримувати заробітну плату.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином. Представник скаржника подав до суду заяву, якою просить розгляд скарги провести у його відсутність.

Суд, дослідивши подану представником скаржника заяву, матеріали справи та матеріали виконавчого провадження ВП № 51996349 прийшов висновку, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 4 та ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи, відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (стаття 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що у Києво-Святошинському районному відділі державної виконав-чої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 51996349, щодо примусового виконання виконавчого листа № 359/6296/14-ц виданого 18 серпня 2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини, його щомісячного доходу (заробітку), що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.07.2016 року (а.с. 61).

Постановою головного державного виконавця Києво - Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. від 14.11.2018 року на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 накладено арешт (а.с. 68).

Відповідно ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно ст.15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно ст. 26-1 Закону України «Про теплопостачання», ст. 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

10 вересня 2019 року постановою головного державного виконавця Києво-Святошин-ського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 117760,55 грн. (а.с. 78).

В той же день, а саме 10 вересня 2019 року, постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , які він отримує у ТОВ «ТММ Експрес» (А.С. 80).

За ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «Волсмарт» з 02.12.2019 року та займає посаду комплектувальника товарів, що підтверджується довідкою за № СВ000000002 від 16.01.2020 року, виданої директором ТОВ «Волсмарт» ОСОБА_4 (а.с. 8).

Скаржник має в АТ «ПУМБ» картковий рахунок № НОМЕР_2 , IBAN № НОМЕР_1 , відкритий в відділенні №31 ПУМБ в м. Київ. Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_1 з 24.07.2019 року по 28.01.2020 року, призначення платежів по рахунку вказано «Зарплата ТЗОВ «Волсмарт» та використовується виключно для зарахування заробітної плати (а.с. 9).

Одним із прав людини є право на отримання заробітної плати, яке кореспондується з конституційним обов`язком держави виплачувати пенсію. Отримання соціальних, пенсійних виплат, заробітної плати є одним із способів захисту інтересів людини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Матеріали скарги не містять відомостей коли саме боржника ОСОБА_1 і у який спосіб повідомлено про прийняття оскаржуваної постанови, та які дії вчинялись державним виконавцем по виконанню судового рішення з дня його відкриття, чи був боржник належним чином повідомлений про це і чим це підтверджується.

В той же час, державний виконавець, всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України, не надав суду будь-яких доказів доведеності факту зловживання процесуальними правами чи невиконання боржником обов`язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», наслідком чого було прийнято оскаржувані постанови.

Відповідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 447, 448, 449 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом встановлено, що 05 лютого 2020 року представник скаржника адвокат Куксюк А.Л. звернувся до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 51996349, в тому числі з оскаржуваною постановою про арешт коштів боржника ОСОБА_1 від 10.09.2019 року (а.с. 6-7).

Скарга на адресу суду надійшла поштою 17 лютого 2020 року, що підтверджується штемпелем канцелярії суду (а.с. 1-5). В прохальній частині скарги представник скаржника просить поновити строк для звернення до суду зі скаргою на дії Головного державного виконавця Міщенко Л.М. Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), як пропущений з поважних причин. З урахуванням наведеного вище, суд приходить висновку, що скаржнику слід поновити строк для звернення до суду зі скаргою.

Відповідно ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закон

У п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Кожен, відповідно ст. 43 Конституції України, має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Однак, стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку.

З матеріалів скарги вбачається, що державний виконавець була обізнана про те, що рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Перший український міжнародний банк» на ім`я ОСОБА_1 , призначений для зарахування заробітної плати за основним місце роботи та, відповідно, відноситься до рахунку, на який заборонено накладати арешт.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження правомірності накладення арешту на рахунок по отриманню заробітної плати, наявність арешту порушує права скаржника на забезпечення себе речами першої необхідності, суд приходить висновку про обґрунтованість скарги та її задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 447-453 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Лариси Миколаївни задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавцяКиєво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Лариси Миколаївни щодо накладення арешту на зарплатний картковий рахунок, відкритий у АТ «Перший український міжнародний банк» на ім`я ОСОБА_1 , призначений для зарахування заробітної плати за основним місце роботи № НОМЕР_1 , на підставі постанови про арешт коштів боржника від 10 вересня 2019 року, ВП №51996349.

Скасувати постанову Головного державного виконавця Києво - Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Лариси Миколаївни про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 51996349 в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять в АТ «Перший український міжнародний банк» на ім`я ОСОБА_1 , призначений для зарахування заробітної плати за основним місце роботи № НОМЕР_1 .

Зобов`язати старшого Головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністер-ства юстиції (м. Київ) Міщенко Ларису Миколаївну зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Перший український міжнародний банк» на ім`я ОСОБА_1 ,.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду виготовлено 22 жовтня 2020 року.

Суддя Яковлєва Л.В.