Справа № 449/1620/19 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/811/1988/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 березня 2020 року в складі судді Борняка Р.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

встановила:

У грудні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей.

Вимоги обґрунтовувала тим, що визначені раніше аліменти у розмірі 1013,50 грн. щомісячно, на кожну дитину на даний час є значно меншими порівняно з тими, які позивач несе, додаткових витрат на утримання дітей відповідач також не оплачує, позивачем проплачено абонемент у фітнес-клуб для сина ОСОБА_3 за рекомендацією сімейного лікаря, відповідно діти потребують кожного разу більшого матеріального утримання.

Просила збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 до 2200 грн. щомісячно на кожну дитину до їх повноліття.

Оскаржуваним рішенням Перемишлянського районного суду м. Львова від 16 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним, таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що діти залишилися проживати з матір`ю, яка самостійно бере участь у їх вихованні та несе відповідні витрати на їх утримання.

Відповідач витрат на утримання дітей не здійснює, при цьому, аліменти, які стягуються з відповідача, є значно меншими порівняно з тими, які є необхідними та затрачаються позивачкою.

Крім цього, аліменти які стягуються з відповідача, є меншими за мінімальний рекомендований розмір на одну дитину відповідного віку, відтак погіршують їх матеріальне становище, що негативно впливає на інтереси та потреби неповнолітніх дітей.

Також, відповідач не несе додаткових витрат на дітей та не цікавиться їх станом здоров`я.

В цьому контексті зазначає, що оплатила абонемент у фітнес клуб за рекомендацією лікаря на суму 5000 грн.

Покликаючись на прожитковий мінімум, зазначає, що розмір аліментів по 2200 грн. на кожну дитину буде справедливим, оскільки на утримання дітей необхідно не менше 6000 грн. щомісяця.

Просить скасувати рішення Перемишлянського районного суду м. Львова від 16 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Розподілити судові витрати.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і місце розгляду справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що позивачка, як підставу для збільшення розміру аліментів для неповнолітніх дітей, зазначила про факт придбання абонементу у фітнес-клуб для сина, за рекомендацією сімейного лікаря, однак суд розцінив такі, як додаткові витрати на утримання дитини, а не підставу для збільшення розміру аліментів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України).

Більше того, навіть особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України).

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6) СК України.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є колишнім подружжям та перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 24 червня 2019 року (а.с. 7-8).

Сторони є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 9-10).

З позовної заяви слідує, що 14.06.2019 Перемишлянський районний суд Львівської області видав судовий наказ у справі № 449/707/19, яким стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1013,50 грн. на сина та дочку.

Звертаючись із позовними вимогами та обгрунтовуючи свою позицію позивачка ОСОБА_1 зазначала, що відповідач не цікавиться розвитком та утриманням дітей, не несе додаткових витрат на їх утримання, при цьому аліменти, які з нього стягуються, є значно меншими тих, які є необхідними. Покликаючись на рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років та оплату абонементу у фітнес клуб, стверджує про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.

Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені статтею 182 СК України.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Як вбачається із довідки КП «Рідне місто», у якому відповідач працює за сумісництвом на посаді інженера, з останнього стягуються аліменти у розмірі, який визначений судовим наказом (а.с. 22).

Доказів про наявність заборгованості у відповідача по сплаті аліментів, позивачка не подала, а судом не встановлено.

При цьому, доказів про основне місце праці відповідача та час працевлаштування останнього, у тому числі за сумісництвом, суду не надано.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Як передбачено у ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поряд з цим, ця ж частина містить виключення за яким, суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Предметом позову є стягнення аліментів на дітей, відтак спір безумовно стосується захисту неповнолітніх, таким чином суд першої інстанції наділений процесуальним правом на витребування та перевірки інформації у спірних правовідносинах з власної ініціативи.

В цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, що незважаючи на беззаперечний факт про те, що витрати по утриманню дітей несе їх мати, матеріали справи не містять жодних доказів, які підтверджували б розмір доходу позивачки.

В силу приписів статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи наведене, колегія суддів виходить із безумовного права дитини на належне утримання, виховання, рівень життя та розвитку від своїх батьків, до досягнення повноліття.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, за відсутності будь яких доказів щодо зміни з часу видачі 14.06.2019 Перемишлянським районним судом Львівської області судового наказу у справі № 449/707/19, яким стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1013,50 грн. на сина та дочку, матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника та отримувача аліментів, інших обставин, які передбачені Сімейним Кодексом України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що підстави для задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів відсутні.

Слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Тобто, право на захист у відповідний спосіб, може бути реалізовано учасником справи у суді, як наслідок вирішення відповідних вимог.

Поряд з цим, як вже зазначалося, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначає про купівлю нею абонементу у фітнес клуб для сина за рекомендацією лікаря на загальну суму 5000 грн., що підтверджується копією договору № ЛВС49659 від 09.09.2019 року, фітнес-клуб "Sport Life".

В свою чергу, колегія суддів враховуючи положення ст. 185 СК України, погоджується з висновком місцевого суду про те, що за наявності рекомендації лікаря, заняття у фітнес клубі та відповідно витрати на такі, можуть вважатися додатковими витратами, однак не входять у предмет доказування у даній справі та не можуть бути враховані судом в контексті підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача.

Разом з цим, вимог про стягнення додаткових витрат на дітей, позивачка не заявляла.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що має наслідком залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення - залишити без задоволення.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 10 листопада 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк