РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 листопада 2020р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , треті особи - Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, місце знаходження: м.Запоріжжя, бул.Будівельників, буд.19, Керуюча компанія «Місто для людей», місце знаходження: м.Запоріжжя, пр.Ювілейний, буд.30, Концерн «Міські теплові мережі», місце знаходження: м.Запоріжжя, бул.Гвардійський, буд.137, про визначення порядку користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

22.09.2020р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що їй, ОСОБА_3 та відповідачці ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності (по 1/3 частині кожному) належить 2-кімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 45,52кв.м., житловою площею 30,7кв.м. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Вона та відповідачка прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, у зв`язку з чим спірна квартира належить кожній з них на праві спільної часткової власності по 1/2 частині. На даний час вона з відповідачкою не можуть за взаємною згодою вирішити питання щодо спільного користування квартирою її утримання, в т.ч. оплати житло-комунальних послуг, з приводу чого між ними постійно виникають конфлікти.

Просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , виділивши їй у користування житлову кімнату, площею 13,8кв.м., відповідачці та її неповнолітнім дітям ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - житлову кімнату, площею 18,9кв.м., інші приміщення - залишити у спільному користуванні. Також просить розділити між нею та ОСОБА_2 особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до встановленого порядку користування.

Ухвалою суду від 30.09.2020р. у даній справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 21.10.2020р. замінено третю особу Відділ по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей ЗМР на Орган опіки та піклування в особі РА ЗМР по Хортицькому району.

Ухвалою суду від 04.11.2020р. підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не прибулаза невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, відзиву на позов або зустрічного позову не подала.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особі РА ЗМР по Хортицькому району в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить винести рішення на розсуд суду.

Представник третьої особи - Концерн «МТМ» в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує.

Представник третьої особи - КК «Місто для людей» в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, в т.ч. у відсутність відповідачки на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Аналогічні положення закріплені в ст.319,321 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності . Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст.379,383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд встановив, що квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності позивачці ОСОБА_1 , відповідачці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 25.10.2006р. Право власності зареєстровано в установленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини зазначеної квартири.

Позивачка ОСОБА_1 як дружина та відповідачка ОСОБА_2 як донька фактично прийняли цю спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на момент смерті спадкодавця проживали разом з ним за однією адресою.

Таким чином, на даний час квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині кожному) позивачці ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_2 .

В зазначеній квартирі зареєстровані та фактично мешкають позивачка ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 та її неповнолітні діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідно до даних технічного паспорту спірна квартира має загальну площу 45,52кв.м., житлову 30,7кв.м.. Квартира має дві ізольовані житлові кімнати кімнату №3 площею 13,7кв.м. та кімнату №7 площею 16,9кв.м. з балконом, а також кімнату №1 (коридор), площею 5,1кв.м., туалет площею 0,9кв.м., ванну площею 2,1кв.м., комору площею 0,4кв.м., кімнату №4 (кухня), площею 5,5кв.м.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, суд виходить з того, що відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995р., квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

В даному випадку, судом достовірно встановлено, що сторони на законних підставах набули право спільної власності на зазначену квартиру, але не досягли згоди щодо спільного користування нею і у зв`язку з тим, що квартира не підлягає поділу в натурі і на даний час жоден із співвласників не вимагає стягнення компенсації вартості своєї частки, суд вважає необхідним встановити порядок користування нею.

При визначенні конкретного порядку користування суд виходить з того, що частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними кожному належить по 1/2 частині квартири.

На цю ідеальну частку кожній стороні припадає по 22,76кв.м. загальної площі та по 15,35кв.м. житлової площі.

Кімнат, які б відповідали розміру ідеальних часток кожного співвласника, в квартирі немає.

Разом з тим, суд вважає, що у випадку встановлення порядку спільного користування квартирою застосування критерію необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення із забезпеченням відповідності ідеальних часток реальним не є обов`язковим. Суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, і відхилення в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність в даному випадку є допустимим. Таке рішення суду не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Враховуючи вищевказане, суд вважає можливим встановити порядок користування спірною квартирою, який запропонований позивачкою, а саме, виділити в користування позивачці ОСОБА_1 житлову кімнату № НОМЕР_2 , площею 13,8кв.м., відповідачці ОСОБА_2 - кімнату № НОМЕР_3 , площею 16,9кв.м. з балконом, інші приміщення залишити в спільному користуванні.

При цьому, суд враховує, що відповідачка ОСОБА_2 обґрунтованого заперечення проти позову не подала, в судове засідання не прибула і жодним чином позовні вимоги не спростувала.

При вирішенні позовних вимог про розподіл між сторонами особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг суд виходить з такого.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини з приводу користування та утримання квартир, у т.ч. тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про електроенергетику», Законом України «Про ринок газу», Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року №572, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правилами користування електричною енергією для населення, які затверджені відповідними постановами КМУ, іншими підзаконними нормативно-правовим актами.

За змістом положень норм права, які регулюють надання житлово-комунальних послуг, особовий рахунок - це «ідентифікатор» доставки рахунку на здійснення виплат за комунальними послугами. Оплата за житлово-комунальні послуги здійснюється на підставі договору про надання таких послуг і відкриття особового рахунку для оплати житлово-комунальних послуг здійснюється відповідною організацією, яка надає ці послуги, після укладення із споживачем такого договору.

Вказані нормативно-правові акти також містять положення, якими регулюється порядок розподілу плати за житлово-комунальні послуги у разі, коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо їх оплати.

Таким чином, правовідносини з приводу поділу особового рахунку з оплати житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири регулюються відповідним законодавством про надання житлово-комунальних послуг і можливість звернення до суду з позовом про поділ особових рахунків може бути пов`язана лише з порушенням прав споживача (співвласника квартири) з боку саме підприємства чи організації, які надають ці послуги, у зв`язку з відмовою здійснити розподіл особових рахунків між співвласниками квартири відповідно до встановленого порядку користування нею, в т.ч. за рішенням суду.

В даному випадку таких обставин в цій справі не встановлено, тому заявлення позивачкою ОСОБА_1 відповідних вимог є безпідставним та передчасним, у в`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.15,16,317,319,321,322,356,358 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265,280,282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , виділивши у користування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житлову кімнату № НОМЕР_2 , площею 13,8кв.м., ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - житлову кімнату № НОМЕР_3 , площею 16,9кв.м. з балконом.

Кімнату №1 (коридор), площею 5,1кв.м., туалет площею 0,9кв.м., ванну площею 2,6кв.м., комору площею 0,4кв.м., кімнату №4 (кухня), площею 5,5кв.м. - залишити у спільному користуванні.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.А.Мурашова

19.11.2020