Постанова

Іменем України

17 листопада2020 року

м. Київ

справа № 754/14395/16-ц

провадження № 61-21688св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_4 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року у складі судді Клочко І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Таргоній Д. О.,

Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 18 листопада 2011 року між ним

та ОСОБА_2 було укладено договір позики строком

до 18 листопада 2012 року, відповідно до умов якого останній отримав

у позику грошові кошти у розмірі 548 000 грн, що станом на день позики було еквівалентно 67 335,00 доларів США. Вказаний договір було нотаріально посвідчено.

08 грудня 2011 року між ним та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір до вказаного договору позики, який нотаріально посвідчений, та відповідно до умов якого вони домовилися змінити пункт 1 договору позики та збільшили суму позики до 1 093 486,90 грн,

що еквівалентно 134 335,00 доларів США.

12 грудня 2011 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед ним

за виконання ОСОБА_2 обов`язку повернення грошових коштів, але у розмірі, що не перевищує 2 000,00 грн.

Зазначав, що з моменту укладання договору позики і до 08 липня 2016 року ОСОБА_2 повернув йому 400 010,00 грн, що еквівалентно

33 575,00 доларів США.

Посилаючись на те, що умови договору позики у повному обсязі не виконані та з урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 борг у розмірі 2 888 658,72 грн, який складається із: суми основного боргу - 2 583 501,60 грн та 3 % річних -

305 157,12 грн, а також з поручителя ОСОБА_3 - суму боргу

у розмірі 2 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачами порушено право позивача щодо не виконання договору позики, проте позивач звернувся до суду

із цим позовом з пропуском позовної давності, наведені ним причини для поновлення такого строку не були поважними, а відповідачами було заявлено клопотання щодо застосування наслідків спливу позовної давності, тому, як вважав суд першої інстанції, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки заявник для захисту свого порушеного відповідачами права звернувся із порушенням позовної давності,

а відповідачами було заявлено клопотання щодо застосування наслідків такого пропуску.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій

та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2019 року було поновлено строк

на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року та постанови Київського апеляційного суду

від 26 березня 2019 року, відкрито касаційне провадження у цій справі

та витребувано її з Деснянського районного суду м. Києва.

У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли висновку про неповажність причин пропуску позовної давності,

не дослідивши всіх доказів у справі, унеможлививши встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що, як заявник вважав, є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та передачі справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Ємельяненко К. М., зареєстровано у реєстрі за № 3205, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 строком

до 18 листопада 2012 року, а останній прийняв у власність строком

до 18 листопада 2012 року грошові кошти у розмірі 548 000,00 грн,

що еквівалентно 67 335,00 доларів США (а. с. 9 т. 1).

08 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір до вказаного договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області, відповідно до умов якого сторони цього договору домовились змінити пункт 1 договору позики та викласти його у новій редакції, якою збільшити суму позики до 1 093 486,90 грн, що еквівалентно 134 335,00 доларів США (а. с. 8 т. 1).

Згідно пунктів 2, 4 договору позики ОСОБА_2 зобов`язувався повернути ОСОБА_1 одержані у позику грошові кошти у порядку

та на умовах, передбачених цим договором. Факт передачі частини грошових коштів повинен підтверджуватися позивачем шляхом видачі письмової розписки ОСОБА_2 про розмір отриманих коштів

та вчиненням відповідного напису на оригіналах цього договору

за підписом обох сторін.

12 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_2 обов`язку щодо повернення грошових коштів за договором позики, але у розмірі,

що не перевищує 2 000,00 грн (а. с. 11 т. 1).

Матеріали справи містять заяви ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , щодо застосування наслідків пропуску позовної давності (а. с. 52-53, 191-192 т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником -

ОСОБА_4 , задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального

та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків

не спростовують.

У відповідності до статей 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку

ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей

того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми,

що позичалася, на його банківський рахунок.

Установивши, що ОСОБА_2 у передбачений укладеним між ним

та позивачем договором, виконання якого було забезпечено договором поруки, строк не виконав свого обов`язку щодо повернення взятих у позику коштів, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

При цьому колегія суддів погоджується із висновками судів першої

та апеляційної інстанцій про застосування наслідків пропуску позовної давності до вказаних вимог ОСОБА_1 з огляду на таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу

(частина перша статті 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається

з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події,

з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята

статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 251-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки

зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Установивши, що строк дії укладеного між сторонами договору позики

від 18 листопада 2011 року встановлено сторонами до 18 листопада

2012 року, а із позовом до суду позивач звернувся лише у листопаді

2016 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якого заявили відповідачі (а. с. 52-53,

191-192 т. 1)

При цьому наведені позивачем причини пропуску позовної давності,

з посиланням на тривале перебування його поза межами України, а також проведення антитерористичної операції на сході України, обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій як неповажні, оскільки перебування позивача поза межами України, а також перебіг антитерористичної операції на сході України, ураховуючи, що позивач не знаходився на територіях

де проводилась така операція, можливо і викликало б необхідність вчинення певних додаткових дій, проте не може свідчити про унеможливлення його звернення до суду з цим позовом у межах встановленого законом строку.

Посилання у касаційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанцій на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до незгоди заявника

з висновками суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України

(у редакції, чинній станом на 18 травня 2020 року).

Інші доводи касаційної скарги не спростовують законність

та обґрунтованість судових рішень, а також містять посилання на факти,

що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами першої

та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело

або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року

та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович