Справа № 732/813/20
Провадження 2/732/441/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючої судді Лиманської М.В., в присутності секретаря Бруй І.В., за участі позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Слєпченка С.А., відповідачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В :

09.06.2020 року Слєпченко С.А. , діючи на підставі договору № 01/05/06/2020 про надання правової допомоги від 05.06.2020 року в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , та просить визнати батьківство ОСОБА_1 відносно дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач вважає себе батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач мав близькі стосунки з відповідачкою, після чого в неї народилася дитина. Оскільки сторони не перебували у шлюбі, запис про батька дитини був проведений зі слів матері. Позивач любить дитину і вважає її своєю. При спілкуванні з відповідачкою позивач наполягав на внесенні про нього як батька відповідних відомостей до актового запису про народження дитини в добровільному порядку, однак відповідачка відмовилась. Останнім часом відповідачка категорично відмовляється надавати позивачу доступ до дитини. Тому позивач вимушений звернутися з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 24 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Підтвердили обставини, викладені у позовній заяві. Позивач, допитаний в судовому засіданні під присягою, показав, що з 2013 року до осені 2018 року вони з відповідачкою мали інтимні стосунки. Літом 2018 року відповідачка повідомила йому про те, що вона завагітніла. За спільною згодою вони вирішили, що відповідачка має народжувати дитину. Про одруження не йшлося, оскільки він проживав з іншою жінкою. Під час вагітності відповідачки він надавав їй матеріальну допомогу, в тому числі і на проходження медичних обстежень. Після народження дитини, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , він на прохання відповідачки придбав дитяче ліжко. Також на протязі 2019 року він систематично купував дитячу молочну суміш та фрукти, які відвозив та віддавав відповідачці. Крім того, він надавав матеріальну допомогу, коли дитина захворіла узимку 2019 року, кожного дня відвозив відповідачку з дитиною до лікарні. До кінця 2019 року відповідачка охоче приймала від нього допомогу та визнавала його батьком дитини, але, починаючи з 2020 року відповідачка змінила до нього своє ставлення, заборонила йому відвідувати її та дитину та стала заперечувати факт його батьківства відносно дочки ОСОБА_4 , що змусило його звернутися до суду.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що вона не вважає позивача ОСОБА_1 батьком її дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Пояснила, в тому числі під присягою, що мала близькі стосунки одночасно з кількома чоловіками, в тому числі і з позивачем. Тому вважає, що батьківство позивача не доведене. Відмовилась від участі у експертизі, посилаючись на поширення в Україні коронавірусної інфекції, наслідки ухилення від участі в експертизі їй зрозумілі.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

З паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 встановлено, що його видано Городнянським РВ УМВС України в Чернігівській області 24 вересня 1999 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Городня Чернігівської області, ІПН : НОМЕР_2 .(а.с.5-6).

З паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 встановлено, що його видано Городнянським РВ УМВС України в Чернігівській області 06 березня 2000 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженці м. Городня Чернігівської області, ІПН : НОМЕР_4 .(а.с.27-29).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого 27.03.2019 року встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.74).

За відомостями Городнянської міської ради від 17.06.2020 року за вих. 05-10/475 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м. Городня Чернігівської області, зареєстрована в АДРЕСА_1 , з 24.12.2009 року.(а.с.15)

Сторони у шлюбі не перебували, однакові прізвища є випадковим збігом обставин.

Дослідженням витягу з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 27.03.2019, реєстрація народження ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбулася ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №75, відповідно до якого у відомостях про батька зазначено - ОСОБА_1 (а.с. 73).

При вирішенні позовних вимог, суд виходить з того, що відповідачкою не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності кровного споріднення між позивачем ОСОБА_1 та малолітньою ОСОБА_4 , чи факту походження дитини від іншого чоловіка.

Відповідно до частини першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України .

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України)

Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звертався до суду з клопотанням про призначення судово-генетичної експертизи (а.с. 37), яке судом було задоволено, та постановлено 28.07.2020 ухвалу, якою призначено по справі судово-медичну генетичну експертизу, на вирішення експертизи було поставлено питання, чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_4 (а.с. 40-41).

Проте, на запрошення експертної установи для відібрання зразків крові для проведення експертизи ОСОБА_2 не з`явилася, хоча про час та місце збору зразків повідомлялася неодноразово завчасно та належним чином (а.с. 49,53).

Листом КЗ «Чернігівського обласного бюро судово-медичної експертизи» повернуто без виконання ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 28.07.2020 про призначення судово-генетичної експертизи щодо встановлення батьківства ОСОБА_1 у відношенні до дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої громадянкою ОСОБА_2 , в зв`язку з ненадходженням біологічних зразків для дослідження (а.с.56).

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із положенням частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що «експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо».

Як роз`яснено у підпунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати у сукупності з іншими доказами, а результати оцінки відображати в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Суд, враховуючи вище вказані обставини, дійшов висновку, що ухилення відповідачки від проведення судово-генетичної експертизи шляхом нез`явлення її з дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів свідчить про її небажання отримати висновки щодо походження дитини та, відповідно, і спростувати доводи позивача про його батьківство щодо дитини, що дає суду можливість визнати факт, який відповідачкою заперечується, та підстави встановити походження дитини від позивача.

Оскільки відповідачкою зазначені у позові обставини не спростовані, крім того відповідачка не заперечувала обставини щодо наявності між нею та позивачем інтимних стосунків у період до настання в неї вагітності, враховуючи факти ухилення відповідачки від участі в проведенні експертизи, суд дійшов висновку, що позивач є біологічним батьком дитини, а тому позовні вимоги про визнання батьківства підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 125, 128 СК України, ст. 12, 13, 76-81, 109, 141, 258, 259, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 , уродженця міста Городня Чернігівської області, громадянина України, який проживає за адресою : АДРЕСА_2 , батьком ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Корюківка Корюківського району Чернігівської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 грн. 80 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції або безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення виготовлений 20.11.2020 року.

Суддя М.В.Лиманська