1Справа № 0818/5987/2012 2/335/952/2020
РІШЕННЯ

05 листопада 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Єфремової О.В., представника позивача Долі Д.М., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2012 року позовні вимоги прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, діючого в інтересах ПАТ «Родовід Банк» задоволені, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ«Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 807 181 грн.
Ухвалою суду від 08.04.2019 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення від 17.10.2012 року залишено без задоволення, заяву про перегляд заочного рішення без розгляду.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 11.06.2019 року ухвалу суду від 08.04.2019 року скасовано, справу направлено до суду для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 26.09.2019 року правонаступником позивача залучено ТОВ «Вердикт капітал».
Ухвалою суду від 13.01.2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 17.10.2012 року задоволено, заочне рішення від 17.10.2012 року скасовано, справу призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, заяв чи клопотань до суду не надавав.
Відповідач ОСОБА_1 , його представник у судовому засіданні пославшись на норми ст.559 ЦК України вважає договір поруки припиненим, у зв`язку з чим просить у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити.
На підставі ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача ОСОБА_3 , який у встановленому законом порядку повідомлявся про час та місце судового засідання, жодного разу у судове засідання не з`явився, заперечень проти позову не надав.
З`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.
У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.
Судом встановлено наступне.
24.12.2007 року між ОСОБА_3 і ВАТ „Родовід Банк було укладено кредитний договір №34.2/АА-151.07.2, згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит вигляді відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 23 963 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік, з терміном повернення до 24.12.2014 року. Згідно додаткової угоди до кредитного договору від 05.09.2008 року, процентна ставка за кредитним договором збільшена до 14,5% річних.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором між ОСОБА_3 та ВАТ „Родовід Банк було укладено договір застави транспортного засобу №34.2/АА-151.07.2 від 24.12.2007 року.
Також, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 24.12.2007 року між ВАТ „Родовід Банк та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_1 зобов`язався відповідати в повному обсязі за виконання позичальником ОСОБА_3 умов кредитного договору.
Згідно з договором № 15 про відступлення прав вимоги від 24.05.2019 року ПАТ «Родовід Банк» відступив новому кредитору ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги Банку до позичальників та поручителів зазначених у Додатку № 1 до договору, в т.ч. за кредитним договором 34.2/АА-151.07.2.
Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, однак, відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором.
На адресу відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 банком направлялись листи-претензії з вимогою сплати заборгованості, що підтверджується копією листів від 27.01.2011 року, 20.04.2011 року, однак заборгованість погашена не була.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У ч. 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Частина 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя(третє речення ч.4 ст.559 ЦК України).
Отже, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
У ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Тобто, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.
Банком 27 січня 2011 року на адресу відповідача ОСОБА_1 , та 20 квітня 2011 року на адресу відповідача ОСОБА_3 були направлені письмові вимоги про дострокове погашення грошових зобов`язань за Кредитним договором у встановлений договором строк (т.1 а.с.65, 66).
Як вбачається з матеріалів справи, строк дії кредитного договору визначено до 24 грудня 2014 року, погашення заборгованості за Кредитним договором № 34.2/АА-151.07.2 від 24 грудня 2007 року передбачено щомісячними платежами.
Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_1 слід зазначити, що з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором (п.4.1 договору) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 ЦК України та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України (яка діяла на час виниклих правовідносин), згідно яких порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
27 січня 2011 року ПАТ «Родовід Банк» направив на адресу поручителя ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.66).
З позовними вимогами до позичальника ОСОБА_3 та поручителя Артеменка Т.Ю. прокурор в інтересах ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду 06 березня 2012 року, тобто поза межами встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення з вимогами до поручителя.
Отже, позовні вимоги позивача до поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є такими, що не підлягають задоволенню.
Позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.
Беручи до уваги те, що Банк звернувся до відповідача ОСОБА_3 з вимогою про дострокове погашення боргу 20 квітня 2011 року банк має право на стягнення боргу станом на час пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, після настання цього терміну у банку виникає право на стягнення відсотків за ст.625 ЦК України.
Згідно з розрахунком(виписки Банку за особовим рахунком (т.1, а/с 56-64),станом на 20.04.2011 року загальна заборгованість за кредитним договором складає 29 839,78 доларів США: поточна заборгованість за кредитом 10 853 доларів США; прострочена заборгованість за кредитом 5 827,63 доларів США; прострочена заборгованість за процентами 4 818,83 доларів США, пені - 8 340,32 доларів США. Стосовно вимог щодо штрафу у розмірі 119,82 доларів США, позивачем не доведено, за які саме порушення відповідача нараховано відповідний штраф.
Щодо вимог про стягнення пені у розмірі 77 012,36 доларів США, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вказаний у договорі розмір пені (1,6% за кожен день прострочення) не відповідає вимогам справедливості, визначеним Закону України«Про захист прав споживачів.
Відповідно до ч.5 ст.11, ч.1,2,3,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
У кредитному договорі пеня за прострочення платежів встановлена у розмірі 1,6% за кожен день прострочення, що складає 584 % річних.
Отже, умова кредитного договору про встановлення пені у розмірі 1,6% за кожен день прострочення є несправедливою умовою договору, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Виходячи з аналізу п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» справедливим розміром пені є такий розмір, що не перевищує 50% суми заборгованості, тобто пеня у сумі 8 340,32 доларів США.
Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Тобто закріплено пріоритет умов, визначених сторонами у договорі, що кореспондується з положеннями статей 6, 627 ЦК України щодо свободи договору.
Таким чином, сторони на власний розсуд у кредитному договорі узгодили порядок розрахунків та валюту здійснення таких розрахунків, тому цей порядок є пріоритетним.
Зазначені умови договору узгоджуються з положеннями Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який був чинним на момент укладення зазначеного кредитного договору, яким визначалися правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ, а також встановлено відповідальність за порушення ними валютного законодавства.
Оскільки умовами кредитного договору визначено виконання зобов`язання в іноземній валюті, тому поверненню підлягає також сума коштів у іноземній валюті без визначення грошового еквівалента в гривнях.
Згідно зі ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12-13, 76-82, 141, 169, 259, 263 - 265 ЦПК України , суд, -
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 2379 (дві тисячі триста сімдесят дев`ять) гривень.
В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення: 11.11.2020 року.

Суддя Рибалко Н.І.