Справа № 569/9570/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі - Глотовій П.В.

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк Валентина Михайлівна про встановлення нікчемності заповіту, застосування наслідків нікчемності,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення нікчемності заповіту, застосування наслідків нікчемності.

В обґрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 . Після смерті батька відкрилася спадщина, до якої входить квартира АДРЕСА_1 . 06 червня 2017 року позивач звернувся до нотаріуса оформити спадщину, остання йому повідомила, що батько заповів вищезазначену квартиру відповідачу ОСОБА_4 . Позивач вважає заповіт нікчемним з наступних підстав. У нього з батьком були чудові стосунки, проводили багато часу разом, при зустрічах він нагадував, що квартира після його смерті залишиться позивачу. Оскільки ОСОБА_6 син помер, позивач залишився єдиним сином, і мав успадкувати квартиру за законом. Жодного разу батько не згадував про відповідачку ОСОБА_4 . Вказує, що важливим є факт, що на момент посвідчення заповіту батьку належала лише Ѕ частина вказаної квартири, інша половина належала брату позивача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщину після смерті брата, батько оформив 30 липня 2013 року, а заповіт склав 02 лютого 2013 року. Такі поспішні дії батька є незрозумілими. Позивач зазначає, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Відповідно до змісту заповіту батька, заповіт прочитаний вголос та підписаний особисто, містить підпис, прізвище та ініціали заповідача. Однак, на момент складання заповіту батько не міг його сам прочитати, оскільки не бачив уже протягом року. Про це свідчить відповідь від КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради, так як батько з 26.04.2013 року знаходився на лікуванні в центрі мікрохірургії ока та екстреної офтальмологічної допомоги. В його медичній картці зазначено, що хворий скаржився на відсутність предметного зору протягом року. У зв`язку з відсутністю зору було проведене хірургічне втручання. Отже при відсутності свідків при посвідченні спірного заповіту він складений з порушенням вимог щодо його посвідчення, а відтак є нікчемним.

В судовому засіданні позивач та його представник обґрунтування позовних вимог підтримали, просили позов задовільнити.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 суду показав, що будучи ще малолітнім його батьки розлучилися і проживали окремо. Батько ОСОБА_5 та старший син від іншого шлюбу ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала обом на праві спільної часткової власності. В позивача були хороші стосунки з батьком. Він його часто відвідував і допомагав, приносив продукти, давав гроші. Батько не міг підписати заповіт через проблеми із зором, оскільки він не міг читати. Коли батько помер позивач перебував в АТО і просив щоб його дочекалися і дали можливість попрощатися з батьком, однак прохання проігнорували.

Відповідач та її представник просили суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача суду пояснила, що відповідач ОСОБА_4 для померлого являлась двоюрідною сестрою. Стосунки в них були як рідних брата та сестри. Про це свідчить той факт, що відповідач ОСОБА_4 піклувалася про двоюрідного брата ОСОБА_5 , допомагала йому коштами на лікування (після інфаркту, операції на кишечник та очі). Здійснювала організацію похорон старшого сина. В той же час позивач жодної допомоги не надавав. Про те, що в батька та сина були не дуже добрі стосунки свідчить і той факт, що померлий ОСОБА_5 виписав сина ОСОБА_7 з квартири після складання заповіту на підставі рішення суду. Також пояснила, що заповіт відповідає вимогам закону, про що свідчить волевиявлення ОСОБА_5 , оскільки він особисто його прочитав і підписав. Вказані обставини підтверджуються висновком експерта. А також висновок експерта спростовує і той факт, що при складані заповіту ОСОБА_5 не міг бачити. Жодних доказів того, що на час посвідчення заповіту він не міг бачити не має.

Відповідач ОСОБА_4 будучи допитана в судовому засіданні пояснила, що в неї з померлим двоюрідним братом ОСОБА_5 ще з дитинства були хороші стосунки. В 2012 році помер його старший син від іншого шлюбу ОСОБА_1 . Вона допомагала з організацією поховання. Останні роки життя ОСОБА_5 хворів. Менший син ОСОБА_7 не допомагав батьку. І тому допомогу та кошти на операції надавала вона. В квітні 2013 року вона відвезла ОСОБА_5 в лікарню де йому зробили операцію на очі. В нього були проблеми із зором, однак щоб він зовсім не бачив такого не було. На той час про заповіт їй не було відомо.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день та час судового засідання повідомлялась належним чином, причин неявки суду не повідомила. Згідно супровідного листа від 07.11.2019 року третьою особою було направлено на адресу суду копію спадкової справи.

Суд, заслухавши сторони по справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази та заперечення проти них, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на праві приватної часткової спільної власності належало по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на майно від 23 травня 2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 14 грудня 2012 року.

Після смерті ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 залишився проживати ОСОБА_5 .

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , склав заповіт, згідно якого квартиру за адресою АДРЕСА_2 заповідає ОСОБА_4 , даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Філюк В.М.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України(частина третя статті 1247 ЦК України).

У справі, яка розглядається встановлено, що оспорюваний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М., якою дотримано вимоги щодо посвідчення заповіту, визначені ЦК України та Порядком, зокрема заповіт складено зі слів заповідача, в його присутності, після складення заповіту його було прочитано особисто вголос та власноручно підписано саме заповідачем. Заповіт зареєстровано в Спадковому реєстрі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами»

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що «для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України».

Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дала суду показання, що вона позивача знає більше 20 років, неодноразово була вдома в померлого ОСОБА_5 , Вказує, що в позивача з батьком були хороші відносини, і на поминках в старшого сина ОСОБА_5 погано бачив, оскільки в нього були проблеми з очима. Пізніше було зроблено операцію на очі, і померлий ОСОБА_5 став краще бачити, однак на вулицю він не виходив. Зазначає, що позивач допомагав батьку грошима. Вказує, що померлий вживав часто алкогольні напої.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дав суду показання, що він товаришує з позивачем та декілька раз був в дома його батька. Вказує, що ОСОБА_5 погано бачив, погано читав, носив очки. Чи виходив він з квартири йому не відомо. Вказує, що йому відомо що ОСОБА_5 було зроблено дві операції, одна на шлунок, інша на очі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дала суду показання, що ОСОБА_5 був її колишнім чоловіком. Вказує, що після розірвання шлюбу в неї з ОСОБА_5 лишились хороші відносини. Вказує, що померлому було зроблено операцію на очі, син ОСОБА_7 допомагав грошима, а вона приносила продукти. Вказує, що після смерті старшого сина ОСОБА_5 на вулицю не виходив. На похороні сина ОСОБА_11 погано бачив і його вели під руки. Зазначає, що померлий зловживав спиртними напоями, і через це у ОСОБА_7 та батька виникали конфлікти.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 дала суду показання, що вона сусідка із АДРЕСА_3 . Зазначає, що сусід ОСОБА_5 бачив. Сам ходив по продукти. Здоровався з нею. Телевізор працював коли заходила до нього, бачила книжки. Знає ОСОБА_13 як сестру сусіда, яка приходила до ОСОБА_14 сусіда. Про сина ОСОБА_7 не розказував. Коли в сусіда ОСОБА_14 не працював телефон, то приходив до її квартири подзвонити і сам набирав на диску номер телефону. Зазначає, що на її думку ОСОБА_5 ніхто не міг обманути.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 дала суду показання, що вона є рідна сестра ОСОБА_16 . Брат заповів свою квартиру ОСОБА_4 з власної волі, про це він їй сам сказав. В 2012 році у її брата ОСОБА_5 був інфаркт. Доглядали його в лікарні вона та ОСОБА_17 . Син навіть не прийшов жодного разу у лікарню і не поміг завезти з лікарні батька додому. Коли помер старший син ОСОБА_18 , то син ОСОБА_7 навіть не приймав ніякої участі у організації похорон чи фінансуванні. Брат їй розказував, що почув як син - ОСОБА_19 на кухні ( в квартирі батька) говорив другу, що коли батько помре то він стане власником квартири. Вказує, що «Брат сказав, що квартиру ОСОБА_20 не залишить». Після цього він зробив заповіт на ОСОБА_21 і віддав заповіт їй. Свідок заповіт передала ОСОБА_22 після похорон брата. Також свідок вказує, що не допомагав позивач і на лікування батька коли робили операцію на кишечник та на очі. Фінансування цих операцій і турботу про брата взяла на себе ОСОБА_23 . ОСОБА_4 поставила і пам`ятник на могилу ОСОБА_18 - сина ОСОБА_16 . Свідок вказала, що ОСОБА_5 спиртними напоями ніколи не зловживав. Свідок засвідчила, що до операції в квітні 2013 року брат бачив, читав, мав окуляри. Щоб зір не падав було проведено операцію. «Перед смертю тільки десь один-два тижні він не вставав, і вона його доглядала».

Отже, аналізуючи показання свідків, судом не здобуто прямих доказів того, що на момент посвідчення заповіту 02 лютого 2013 року ОСОБА_5 не міг його прочитати та підписати через повну стійку відсутність предметного зору.

Вказане зазначено і у висновку експерта № 17 від 31.01.2020 року: "Враховуючи вищенаведене, а також відсутність даних за стан зору ОСОБА_5 за декілька останніх років до поступлення на стаціонарне лікування з приводу катаракти, тривалий (близько 3-х місяців) період між датою підписання заповіту 02 лютого до госпіталізації 26 квітня 2013 року, судово-медична експертна комісія приходить до висновку, що можливість гр-ном ОСОБА_5 прочитати друкований текст заповіту (виконаний шрифтом Times New Roman 12-м) від 02 лютого 2013 року в окулярах чи без них - не виключається."

Згідно з висновком експерта №1.1-150/18 від 26.07.2018 року вбачається, що підпис від імені ОСОБА_5 в графі «Підпис:» в примірнику заповіту ОСОБА_16 від 02.02.2013 посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філюк Валентиною Михайлівною, та зареєстрований в реєстрі за №339 виконаний самим ОСОБА_5 . Встановити: «Чи перебувала особа, яка виконала рукописний запис у заповіті від 02.02.2013 року у незвичайному стані (наркотичному, алкогольному або іншому стані)?» не виявляється можливим по причині вказаній в дослідницькій частині висновку експерта. Ознак, які б виходили за межі відносно постійної норми, тільки письмово - рухової навички ОСОБА_5 при виконанні досліджуваного підпису, виявлено не було. Рукописні записи «Заповіт мною прочитаний в голос і особисто мною підписаний в 11.30 ОСОБА_5 » в примірнику заповіту ОСОБА_16 від 02.02.2013 посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філюк Валентиною Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за №339 виконані самим ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що заповіт ОСОБА_5 відповідає його внутрішній волі, підписаний власноручно, а підстави, які вказані позивачем щодо нікчемності заповіту, не свідчить про нікчемність заповіту та не впливає на дійсність волевиявлення заповідача щодо розпорядження належним йому на праві власності майном.

Отже, належних та допустимих доказів про визнання заповіту нікчемним позивачем суду надано не було. Суд вважає, що було дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії. Позивачем не доведено допущення порушень посвідчення заповіту.

За таких обставин, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, та зважаючи на те, що позивачем не доведено існування обставин, викладених у позовній заяві, не надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування однозначного існування викладених у позові обставин, які б відповідали фактичним обставинам справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_19 до ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк Валентина Михайлівна про встановлення нікчемності заповіту, застосування наслідків нікчемності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк Валентина Михайлівна, місце знаходження 33028, м.Рівне, вул. Г.Мазепи, буд.1.

Повний текст рішення виготовлено 19 листопада 2020 року.

Суддя С.П. Харечко