Справа № 442/6387/19 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/4053/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Мельничук О.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2019 року в складі судді Кучаковського Ю.С. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

встановила:

У вересні 2019 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, просила стягнути на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 05.09.2019.

Вимоги обґрунтовувала тим, що з 27.01.2015 по 03.12.2018 перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу у сторін народилась син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з відповідачем вони проживають окремо, син знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач не вважає своїм обов`язком регулярно матеріально забезпечувати сина, його допомога надто мала, він офіційно не працевлаштований, має нерегулярний дохід. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 05.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 768 грн. 40 к. судового збору в дохід спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - залишено без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що визначаючи розмір аліментів, суд не врахував, що утримувати дітей до досягнення ними повноліття повинні обидва батьки.

Крім цього, суд не взяв до уваги, що він працює по сумісництву і зареєстрований на роботі в ОСББ «Шкільна».

Не відмовляється сплачувати аліменти, але не погоджується з тим, що такі були визначені в твердій грошовій сумі, на його переконання, суд мав визначити аліменти у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Крім цього, суд мав виходити з того, що він є працездатного віку та може бути працевлаштованим і отримувати дохід у виді мінімального заробітку, розмір якого у 2019 році не може бути меншим ніж 4173 грн. та з такого можуть стягуватися аліменти.

Стверджує, що у суду не було підстав для застосування положень статті 184 СК України, оскільки у справі відсутні докази про те, що у нього нерегулярний, мінливий дохід.

Просить скасувати заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частки від його доходу на утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Згідно із Розпорядженням голови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року № 05.25/2020 та на підставі рішення зборів суддів Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вирішено тимчасово, з 19 березня до 03 квітня 2020 року, не розглядати справи у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинити їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів.

Зазначені обмеження не стосуються, зокрема, цивільних справ, які призначені до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а також у разі подання заяв учасниками про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 02 листопада 2018 року (а.с. 5).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 61 (а.с. 8).

Згідно із довідкою № 63 від 30.08.2019, виданою ОСББ «Шкільна», позивачка ОСОБА_2 проживає разом із сином ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Звертаючись з позовними вимогами позивачка ОСОБА_2 свої доводи зводила до того, що відповідач не вважає за свій обов`язок матеріально забезпечувати свого сина, а допомога, яку такий надає, є мізерною, незважаючи на те, що офіційно не працевлаштований, заробляє непогано.

Відзиву на позовну заяву відповідач не подав, звернувшись до суду із заявою про перегляд заочного рішення стверджував, що не був повідомлений про розгляд справи, однак такі доводи суд не взяв до уваги та постановив ухвалу про залишення без задоволення заяви відповідача про перегляд заочного рішення.

У доводах апеляційної скарги відповідач стверджує про те, що не відмовляється сплачувати аліменти, мотиви такої фактично зводяться до того, що суд першої інстанції мав стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів, вважає, що суд не мав правових підстав застосовувати до спірних правовідносин ст. 184 СК України.

До апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 долучив довідки про доходи, з яких слідує, що він працює за сумісництвом на посадах електрика в ОСББ «Галина», загальна сума доходу становить 1842, 50 грн. за період з 25.03.2019 по 30.09.2019, ОСББ «Шкільна» загальна сума доходу становить 1920 грн. за період з 03.04.2019 по 30.09.2019, ОСББ «Стебничанка» загальна сума доходу становить 4550 грн. за період з 01.03.2019 по 30.09.2019 (а.с. 54-56).

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

З огляду на вищенаведені законодавчі норми, суд не вправі самостійно змінити спосіб стягнення аліментів з частини заробітку (доходу) на тверду грошову суми чи навпаки, а може лише визначати величину присуджених до стягнення аліментів.

Пред`явлення позивачкою позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов`язку утримувати дітей, що власне відповідачем не спростовано та підтверджується поданням апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд правильно виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу утримання неповнолітньої дитини та дійшов правильного висновку про те, що позивачка потребує допомоги на її утримання, а відповідач зобов`язаний надавати таку допомогу.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру аліментів на неповнолітню дитину, суд врахував стан здоров`я позивачки та відповідача - платника аліментів, їхнє матеріальне становище, рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, вимоги розумності та справедливості, мінімальний розмір аліментів на одну дитину.

Стягнувши аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 05.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття, суд вважав, що саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме її інтересам, враховуючи його вік та матеріальні потреби.

Разом з цим, суд роз`яснив, що у разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

На переконання колегії суддів, врахувавши принцип диспозитивності цивільного судочинства та право матері на отримання аліментів, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 , як батько, зобов`язаний утримувати свого сина, тому за відсутності згоди між сторонами з цього приводу, стягнув аліменти на його утримання в судовому порядку.

В силу приписів статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дітей повинні забезпечити для них утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я.

Цей мінімум стягується з батьків навіть при наявності доходу лише в межах державних соціальних гарантій, призначених батькам (пенсій, допомог тощо) і не є достатнім для задоволення потреб дитини, тому при наявності більших доходів у батьків, відповідно і аліменти повинні визначатися у більшому розмірі від мінімальної межі.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1500 грн., щомісячно, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України щодо стягнення з платника аліментів на утримання дитини мінімального гарантованого державою розміру аліментів, який не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому, доводи апелянта про те, що він отримує заробітну плату у відповідному розмірі та працює за сумісництвом, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки протипоказань до праці він не має, як суду першої інстанції, так і апеляційному суду не надав доказів наміру працевлаштуватися на іншу роботу, до центру зайнятості за допомогою у працевлаштуванні, відповідач не звертався.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 31 березня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

О.Я. Мельничук