Ухвала

13 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 265/6997/17

провадження № 61-16190ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 червня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунальної лікувально-профілактичної установи «Міська психіатрична лікарня № 7 міста Маріуполя» про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани, посилаючись на наступне.

З 20 грудня 1988 року він був прийнятий на посаду дільничного лікаря - психіатра КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 міста Маріуполя». Наказом головного лікаря КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 м. Маріуполя» № 93 від 02 жовтня 2017 року на нього було накладене дисциплінарне стягнення у вигляді догани за начебто порушення вимог пункту 2.5 Посадової інструкції дільничного лікаря-психіатра та пункту 2 «Принципів роботи послідовності стаціонар-дільниця». Із вказаним наказом позивача було ознайомлено під підпис 03 жовтня 2017 року. Позивач вважав наказ не обґрунтованим, оскільки в мотивувальній частині наказу, про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді догани, приведене загальне формулювання нормативних документів без зазначення конкретного факту вчинення позивачем порушення трудового законодавства України (вимог посадової інструкції). Також позивач просив звернути увагу суду на ті обставини, що перелік підстав, зазначених відповідачем у спірному наказі, суперечить чинному законодавству України, яке регулює вказані правовідносини, про що ним було письмово викладено у поясненні на ім`я головного лікаря закладу від 06 вересня 2017 року.

Враховуючи вищенаведене, просив суд визнати незаконним та скасувати наказголовного лікаря КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 м. Маріуполя» № 93 від 02 жовтня 2017 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 червня 2020 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 червня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення. Справа є незначної складності та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 червня 2020 року та постанова Донецького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 червня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунальної лікувально-профілактичної установи «Міська психіатрична лікарня № 7 міста Маріуполя» про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

Є. В. Петров

І. М. Фаловська