Справа №667/3206/15-ц
УХВАЛА

про відмову у затвердженні мирової угоди

14 квітня 2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Неменко Ю.М., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ домоволодіння в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ житлового домоволодіння в натурі,-

В С Т А Н О В И В:

В проваджені суду перебуває вищевказана справа.

Сторони 01.04.2020 року подали на затвердження суду мирову угоду, яку просили затвердити ухвалою та закрити провадження у справі.

Крім того, 01.04.2020 року подана для затвердження мирова угода лише між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та заяви інших учасників справи щодо згоди з мировою угодою.

Суд, дослідивши матеріали справи та тексти мирових угод, запропонованих одночасно на затвердження, дійшов висновку про відсутність правових підстав для затвердження мирових угод, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі №6-12цс13.

Судом встановлено, що в межах даної справи позивачі за основним та зустрічним позовом просили виділити їм у натурі частку домоволодіння. По справі проведена чергова експертиза 25.02.2020 року, якою запропоновано варіант поділу, але при цьому, експертний висновок складений з посиланням на свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_5 у 2003 році, тоді як таке свідоцтво отримане 18.02.2020 року. Також невірно визначена частка, яка за реєстром права власності складає 15/300.

Крім того, експертом визначені частки сторін при поділі в натурі з розрахунку 100% лише на 69/100 частки домоволодіння, тобто експертним висновком не визначено, яка частка буде належати ОСОБА_7 та ОСОБА_2 у всьому домоволодінні, яким чином змінюються розмір частки інших співвласників та яка компенсація підлягає іншим співвласникам у разі зміни їх частки.

Суд, надавши правову оцінку умовам мирових угод, вважає, що їх положення суперечать вимогам чинного законодавства та приходить до висновку, що заява про затвердження мирової угоди не підлягає задоволенню, оскільки порушуються права інших співвласників змінюються їх частки в майні, але їх право спільної часткової власності не припиняється. Крім того, не може бути затверджена мирова угода лише між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило виконується добровільно. У противному разі, мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

Зважаючи на те, що умови мирової угоди повинні нести зобов`язальний характер для сторін, оскільки ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, викладені умови в певній частині виходять за межі правового поля, в певній часині є не виконуваними та порушуючими право власності інших співвласників, суд відмовляє у затвердженні мирових угод у запропонованому вигляді.

Крім того, суд звертає увагу на нюанси у вирішені питання щодо виділення в натурі майна:

1.Поділ домоволодіння на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними державними будівельними нормами.

2.Поділ у добровільному або судовому порядку можливий лише за умови, якщо співвласники оформили право власності або право користування на земельну ділянку під будинком. Без документів на землю виділ часток неможливий.

3.Для поділу будинку у добровільному чи судовому порядку необхідна технічна можливість виділити кожному співвласнику відокремлене приміщення з власним входом.

За відсутності будь-якої з цих умов, виділ суперечитиме вимогам Закону, а отже є неможливим як в добровільному так і в судовому порядку.

Також сторони не позбавлені можливості при відсутності спору щодо визначення, зміни розміру часток, а також виділу частки спільного майна в натурі (поділу) оформити відповідний договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна у нотаріуса.

Оскільки від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшла заява про затвердження мирової угоди, а в разі відмови у її задоволенні ухвалення судового рішення у справі, суд розцінює таку заяву як заяву про закриття підготовчого провадження.

Суд вважає неможливим закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду в судовому засіданні без доведення до сторін вищевикладених роз`яснень, оскільки закриття підготовчого провадження обмежує права сторін на подання додаткових доказів (тобто для виділу майна в натурі необхідний висновок експерта який визначає частки усіх співвласників після виділу, частки повинні бути визначені у всьому майні, при цьому 69/100 домоволодіння не повинна прийматися за 100 відсотків, висновком експерта повинні бути визначені суми компенсації у разі зміни часток у майні, висновок експерта повинний охоплювати питання технічна можливості виділення кожному співвласнику відокремлених приміщеннь з власним входом тощо).

Також, суд звертає увагу, що кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається як на підставу свої вимог. Відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 207, 208, 255, 258, 260, 272, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання про затвердження мирових угод та закриття провадження у справі №667/3206/15-ц - відмовити.

Підготовче засідання відкласти на 20 травня 2020 року о 16-15 год.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення на неї можуть бути подані при подачі апеляційної скарги на рішення суду.

СуддяО. В. Ус