Справа № 347/1363/19
Провадження № 22-ц/4808/1062/20
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Капущак С.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРУНС ГРУП» на рішення Косівського районного суду, ухвалене суддею Крилюк М.І. 14 липня 2020 року в м. Косові у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРУНС ГРУП» про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРУНС ГРУП» про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26.06.2015 року близько 01 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи спеціалізованим вантажним фургоном ізотермічним - С марки «КАМАЗ-53212», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ділянці автодороги Р-62, що в с. Тюдів Косівського району Івано-Франківської області, в напрямку м Чернівці, порушив Правила дорожнього руху та допустив зіткнення з мопедом марки «Дельта» під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток тазу, правої та лівої сідничних кісток, багато відламкових переломів правої та лівої лобкових кісток з частковим розривом лобкового симфізу, які супроводжувались розривом мембранозного відділу уретри (перетинкової частини уретри), яка ускладнилась повною затримкою сечі із раною правого стегна, рани пахової ділянки із переходом на калитку до анального отвору, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Тілесні ушкодження: закритий перелом середньої третини лівого стегна відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я.

Дані обставини встановлені вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області у справі №347/1667/16 від 10.10.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 року, якими ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

З 22.10.2015 року до 01.11.2016 року після первинного огляду позивачу встановлена 1А група інвалідності. В подальшому після повторних оглядів позивачу теж встановлювалась інвалідність першої групи, а з 01.11.2017 року по 01.01.2020 року - друга група інвалідності.

Відповідно до п. 13 виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ №0626544, в якому зазначається висновок про умови та характер праці, позивач потребує постійного стороннього догляду і побутового обслуговування. Такий догляд за позивачем в справі здійснювала його мати ОСОБА_3 .

Після дорожньо-транспортної пригоди позивач постійно перебував у медичних закладах, потребував лікування, йому було проведено ряд операцій. На лікування, оперативне втручання було витрачено значну суму коштів.

Також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач втратив працездатність. На момент ДТП він не працював, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_2 . У 2012 році закінчив професійно-технічне училище №36 смт. Кути і здобув професію тракториста-машиніста сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва (категорії «А», «В», «С»), слюсаря з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, водія автотранспортних засобів (категорія «С»). Таким чином позивач на даний час не має можливості працювати та отримувати доходи своєю працею.

Зазначає, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «КАМАЗ-53212», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРУНС ГРУП».

07.03.2018 року позивач через представника подав відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування, яке складається з відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності; відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності (1А група інвалідності); відшкодування моральної шкоди в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Дану заяву страховиком отримано 14.03.2018 року. Однак, листом №3628 від 06.06.2018 року йому відмовлено у таких виплатах з підстав, що згідно вироку Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10.10.2016 року всі витрати були відшкодовані винуватцем дорожньо-транспортної пригоди.

В подальшому з метою досудового врегулювання спору представник позивача звернувся до відповідача із заявою про долучення до матеріалів страхової справи пояснень потерпілого від 17.08.2018 року, де зазначено, що водієм забезпеченого транспортного засобу «КАМАЗ 53212» з номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_2 відшкодовано витрати на лікування в розмірі 60000 грн. під час перебування в медичному закладі та в подальшому відшкодовано витрати на лікування в розмірі 50000 грн. на час розгляду кримінальної справи в суді з метою написання потерпілим розписки про відсутність претензій до обвинуваченого ОСОБА_2 , адресованої суду за для наявності позитивної характеристики особи обвинуваченого та врахування цього при призначенні покарання судом. ОСОБА_2 обіцяв допомагати й надалі, проте цього не робив. Отже потерпілий ОСОБА_1 просить відшкодувати шкоду, яка залишилась невідшкодованою відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 07.03.2018 року.

Проте відповідач повторно відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на преюдиційність вироку Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10.10.2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 року, про що повідомив представника позивача листом від 31.05.2019 року за вих. №4411.

Вважає відмову відповідача протиправною та такою, що порушує право на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить позов задовольнити та стягнути з ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРУНС ГРУП» в його користь 43848 грн. відшкодування шкоди, завданої здоров`ю внаслідок стійкої втрати працездатності (перша група інвалідності) з 22.10.2015 року до 01.11.2016 року, 2192,40 грн. моральної шкоди, 26757,69 грн. пені, 2373,00 грн. - 3% річних та 4349,05 грн. інфляційних втрат, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10400,00 грн.

Рішенням Косівського районного суду від 14.07.2020 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРУНС ГРУП» в користь ОСОБА_1 43848 грн. відшкодування шкоди, завданої здоров`ю внаслідок стійкої втрати працездатності (перша група інвалідності) з 22.10.2015 року до 01.11.2016 року, 2192,40 грн. моральної шкоди, а також 26757,69 грн. пені, 2373,00 грн. - 3% річних та 4349,05 грн. інфляційних втрат, 10400,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРУНС ГРУП» судовий збір в сумі 768,40 грн. в дохід держави.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРУНС ГРУП» подала апеляційну скаргу.

Зазначає, що ними не було отримано заяви про уточнення позовних вимог, що позбавило апелянта можливості подати до суду пояснення щодо обґрунтованості тих чи інших вимог, в тому числі заяви про застосування строку позовної давності в один рік до вимоги про стягнення пені.

Вказує, що 07.03.2018 року представником потерпілого була подана заява на виплату страхового відшкодування, в якій зазначено, що інформація щодо взаєморозрахунків не проводилась та в будь-який інший спосіб відшкодування шкоди не отримано і можливості отримати немає. Натомість, страховиком встановлено, що у межах кримінального провадження №0000252 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України останній добровільно відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду. Вказані факти знайшли своє підтвердження у вироку Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10.10.2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 року.

Дані судові рішення потерпілим не оскаржувалися.

Таким чином заява на виплату страхового відшкодування містить недостовірні відомості в частині проведення взаєморозрахунків із відшкодування шкоди, а згідно пп. 4 ст. 26 ЗУ «Про страхування» отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні, є підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат.

При цьому не можна стверджувати, що відшкодована на користь потерпілого матеріальна та моральна шкода у межах кримінального провадження виходить за межі страхового відшкодування.

Також вважає, що суд першої інстанції не врахував, що заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу є значно завищеною, враховуючи категорію справи.

Просить засовувати до вимог про стягнення пені строк позовної давності, апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Косівського районного суду від 14.07.2020 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання апеляційного суду представник апелянта не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.06.2015 року близько 01 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи спеціалізованим вантажним фургоном ізотермічним - С марки «КАМАЗ-53212», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ділянці автодороги Р-62, що в с. Тюдів Косівського району Івано-Франківської області, в напрямку м. Чернівці, порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з мопедом марки «Дельта» під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток тазу, правої та лівої сідничних кісток, багато відламкових переломів правої та лівої лобкових кісток з частковим розривом лобкового симфізу, які супроводжувались розривом мембранозного відділу уретри (перетинкової частини уретри), яка ускладнилась повною затримкою сечі із раною правого стегна, рани пахової ділянки із переходом на калитку до анального отвору, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Тілесні ушкодження: закритий перелом середньої третини лівого стегна відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я. Дані обставини встановлені вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області у справі №347/1667/16 від 10.10.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 року, якими ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 9-10, 11-12).

Згідно копій виписок з медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення №1 Лікарні швидкої медичної допомоги №7657 від 17.09.2015 року та №1991 від 01.04.2016 року, копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого ДУ «Інститут урології НАМН України» №2431, а.к. 7383 від 14.06.2016 року, копії виписного епікризу Урологічного відділення №1 КУ «Дніпропетровська ГМКБ №4» «ДОС» №12788 від 04.07.2016 року, копії виписного епікризу Відділення ендоскопічної урології та літотринсії ДУ «Інститут Урології» НАМН України №4291 (А/К №7383) від 18.10.2016 року позивач ОСОБА_1 перебував на лікуванні у даних медичних закладах, відповідно, з 29.06.2015 року по 17.09.2015 року, з 15.02.2016 року по 01.04.2016 року, з 02.06.2016 року по 14.06.2016 року, з 29.06.2016 року по 04.07.2016 року, з 03.10.2016 року по 18.10.2016 року. Йому було проведено ряд операцій, рекомендовано подальше лікування. При цьому зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 втратив працездатність (а.с. 17-21).

Відповідно до копії Виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ №0626544 від 21.10.2015 року ОСОБА_1 після першого огляду встановлено першу «А» групу інвалідності по загальному захворюванню з 22.10.2015 року до 01.11.2016 року. Зазначено, що останній потребує постійного стороннього догляду і побутового обслуговування; рекомендовано стаціонарне і санаторно-курортне лікування (а.с. 13).

В подальшому після повторних оглядів позивачу ОСОБА_1 теж встановлювалась інвалідність першої групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 13.01.2017 року (а.с. 14).

За результатами повторного огляду згідно копії Виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ №1078643 від 13.11.2017 року з 01.01.2017 року до 01.01.2020 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності. Рекомендовано стаціонарне і санаторно-курортне лікування (а.с. 15).

Відповідно до копії Довідки про склад сім`ї №3693 від 21.12.2017 року ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у незакінченому будівництвом житловому будинку в с. Вербовець Косівського району Івано-Франківської області разом з матір`ю та сімома молодшими братами і сестрами. Мати ОСОБА_3 здійснює догляд за ним (а.с. 16).

25.05.2012 року ОСОБА_1 закінчив навчання в Професійно-технічному училищі №36 смт. Кути по професії «Тракторист-машиніст сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва (категорії «А», «В», «С»), слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, водій автотранспортних засобів (категорія «С»)», на час ДТП не був працевлаштований, про що свідчить копія його Трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.05.2012 року (а.с. 22-23).

Встановлено також, що згідно копії Поліса №АІ7555032, діючого на 26.06.2015 року, цивільно-правова відповідальність на транспортний засіб державний номер НОМЕР_1 , тип С2: вантажні автомобілі вантажопідйомністю понад 2 т., марка та модель КАМАЗ 53212 застрахована в ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРУНС ГРУП» (а.с. 24).

07.03.2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування, яку останній отримав 14.03.2018 року. Просив виплатити страхове відшкодування, яке складається з: відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності; відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності - І група інвалідності; відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою (у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю). Долучив до заяви пакет документів, необхідних для виплати страхового відшкодування (а.с. 25).

Листом №3628 від 06.06.2018 року ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРУНС ГРУП» повідомила представника позивача про те, що відповідно до вироку Косівського районного суду від 10.10.2016 року всі витрати позивача були відшкодовані винуватцем дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 . Даний вирок суду набрав законної сили, а отже є преюдиційним для розгляду страхової справи (а.с. 26).

10.04.2019 року представник позивача подав на адресу відповідача заяву потерпілого, із якої вбачається, що він отримав від ОСОБА_2 60000,00 грн. під час проходження лікування в м. Чернівці та 50000,00 грн. на лікування в день судового засідання по кримінальній справі з метою написання ним розписки про відсутність претензій до обвинуваченого. В подальшому ОСОБА_2 матеріальної допомоги не надавав (а.с. 27-28).

Листом №4411 від 31.05.2019 року ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРУНС ГРУП» повідомила, що потерпілим не надано індивідуальну карту реабілітації інваліда та оригінали фінансових документів, які б підтверджували витрати на лікування, для встановлення фактичної різниці між сумою витрат на лікування, розміром відшкодування, пов`язаного із встановленням І-А групи інвалідності та сумою, яка вже була відшкодована потерпілому (а.с. 29).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок шкоди, завданої здоров`ю після дорожньо-транспортної пригоди позивач став інвалідом, втратив можливість працювати та отримувати доходи своєю працею. Оскільки позивачу встановлено І групу інвалідності то, відповідно до ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач як страховик, повинен виплатити 43848 грн. страхового відшкодування шкоди, завданої здоров`ю внаслідок стійкої втрати працездатності, а також моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. При цьому протиправне рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування прийнято відповідачем 06.06.2018 року, а тому за днем, наступним після прийняття відповідного рішення, розпочинається нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, які суд також вирішив стягнути з відповідача у визначеному позивачем розмірі.

Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

У статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною 1 ст. 1195 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

У ч. 26.1 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у тому числі передбачено, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку (ч. 26.2 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Таким чином суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що зі страховика підлягає стягненню на користь позивача страхове відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності, а саме йому було встановлено І групу інвалідності, яке визначене у розмірі 36 мінімальних заробітних плат станом на 26.06.2015 року (1218 грн. * 36 місяців = 43848 грн.), та 2192,40 грн. моральної шкоди (43848 грн. / 100 * 5), що відповідає положенням вищевказаного законодавства.

Схожих правових висновків дійшов і Верховний Суд у справі №264/6326/15-ц (провадження №61-22350св18) від 25.07.2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано при зверненні із заявою про виплату страхового відшкодування всіх необхідних документів, а заява на виплату страхового відшкодування містить недостовірні відомості, спростовуються матеріалами справи та є безпідставними.

Що стосується посилань страхової компанії на те, що згідно вироку Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10.10.2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 року, винний у вчиненні ДТП ОСОБА_2 добровільно відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду, то такі не заслуговують на увагу, так як відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), отримання ним коштів саме на відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності та встановлення І групи інвалідності. Крім того, позивач зазначив, що вказані кошти ним було витрачено на лікування під час перебування в стаціонарі в клініках Чернівців та Києва з 29.06.2015 року по 18.10.2016 року.

Разом з тим апеляційний суд бере до уваги те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене за відсутності представника відповідача та його відзиву на заяву про збільшення позовних вимог, а в поданій апеляційній скарзі останній посилався на застосування строків позовної давності до вимоги про стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування.

Так, згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік та обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено вимогу про стягнення пені з 07.06.2018 року, проте з даним позовом до суду останній звернувся 09.07.2019 року (а.с. 40).

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині в частині стягнення пені слід скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні вимоги про стягнення пені.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що представником відповідача під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій заявлялися клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження №61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивачем подано до суду першої інстанції акти наданих послуг адвокатським об`єднанням «ГРАНД ГРУП ПАРТНЕРС» від 10.04.2019 року та від 19.08.2019 року, згідно яких виконавець надав ОСОБА_1 таку правничу допомогу: юридична консультація - 2 години, сума витрат - 1600,00 грн.; аналіз законодавства і судової практики, в т.ч. як підготовка до написання позовної заяви - 4 години, сума витрат - 3200,00 грн.; написання позовної заяви - 4 години, сума витрат - 3200,00 грн.; ознайомлення з відзивом - 1 година, сума витрат - 800,00 грн.; складання та написання відповіді на відзив - 2 години, сума витрат - 1600,00 грн., що разом складає 10400,00 грн.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Питання витрат по оплаті судового збору суд вирішує пропорційно розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРУНС ГРУП» задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 14 липня 2020 року в частині стягнення пені та судового збору скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРУНС ГРУП» про стягнення пені відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРУНС ГРУП» (, адреса: вул. Глибочицька, 44, м. Київ, 04050) 108 (сто вісім) грн. 48 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення Косівського районного суду від 14 липня 2020 року в частині відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу змінити. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРУНС ГРУП» (, адреса: вул. Глибочицька, 44, м. Київ, 04050) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: с. Вербовець Косівського району Івано-Франківської області, 78605) 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 23 листопада 2020 року.