ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1802/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №552/7810/14-ц Категорія: на ухвалу Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Храпка В.Д.,

Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2020 року, постановлену під головуванням судді Тептюка Є.П., у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа від 21 листопада 2017 року, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, таким, що не підлягає виконанню.

Заяву обґрунтовує тим, що незаконним рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 04 серпня 2017 року по справі №552/7810/14-ц стягнуто кошти за не надані послуги, а тому був незаконно виданий виконавчий лист від 21 листопада 2017 року, який не підглядає виконанню в порядку ст. 432 ЦПК України, так як обов`язок боржника відсутній в зв`язку з його припиненням, так як обов`язок виконати є неможливим, відповідно до ст. 607 ЦК України, у зв`язку з обставиною за яку кожна із сторін не відповідає. Цією обставиною є те, що немає письмової згоди власника квартири АДРЕСА_1 , бути індивідуальним споживачем та немає письмової згоди власника цієї квартри на сплату житлово-комунальних послуг за тепло, згідно ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», яка передбачає обов`язковість згоди власника житла.

У зв`язку з викладеним просив визнати виконавчий лист від 21 листопада 2017 року, виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси таким, що не підлягає виконанню та заборонити його приймати до виконання ВДВС м. Черкаси; забезпечити безоплатною правовою допомогою; викликати його в судове засідання; заявив відвід судді Скляренко.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява ОСОБА_1 є безпідставною, необґрунтованою та спрямованою на умисне невиконання рішення суду.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу суду незаконною внаслідок неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, просить її скасувати і ухвалити нову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявник не був належно повідомлений про дату судового засідання і не був у судовому засіданні, а також судом не було застосовано закон, який потрібно було застосовувати, а саме, ст. 607 ЦК України та ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплокомуненерго» Борута Е.В. вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування відзиву вказує, що на момент постановлення ухвали судом першої інстанції були відсутні підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Зобов`язання, покладене рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 серпня 2017 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 не виконано, відсутні і будь-які інші об`єктивні причини, які б вказували на те, що виконавчий документ не підлягає виконанню, за визначених законом підстав. На сьогодні такі підстави теж відсутні.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах.

Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування на всій території України. А у випадках, установлених міжнародними договорами, згода та обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

Як вбачається з поданої ОСОБА_1 заяви, а також змісту апеляційної скарги, вони не містять підстав у розумінні вимог ст. 432 ЦПК України, перелік яких наведений вище, для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що заявиник не зазначає у заяві про помилкову видачу судом виконавчого листа, як і не вказує на виконання рішення, як на підстави для визнання виконавчого документа, що не підлягає виконанню. А посилання ОСОБА_1 на відсутність письмової згоди власника квартири бути індивідуальним споживачем послуг, не є передбаченою законом підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Фактично заявник оскаржує рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили. Виконавчий документ відображає суть судового вирішення у його резолютивній частині, і не може бути не прийнятим до виконання через незгоду особи з рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тому висновок суду першої інстанції, що заява ОСОБА_1 не підтверджена належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування, є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги, що заявник не був належним чином повідомлений про дату судового засідання, спростовуються наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку SMS.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду судом першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують, на законність ухвали не впливають та спростовуються встановленими вище обставинами.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2020 року залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: