Житомирський апеляційний суд
Справа №296/342/20 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 68 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 296/342/200 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та витрат на навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 10 липня 2020 року, яке ухвалено суддею Драчем Ю.І. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на його користь в сумі 3000,00 грн. щомісяця до закінчення навчання та додаткових витрат, які складаються із половини вартості навчання в Житомирському національному агроекологічному університеті в сумі 17550,00 грн.

На обґрунтування вимог зазначив, що є студентом денної форми навчання Житомирського національного агроекологічного університету. На даний час проживає разом з матір`ю, яка повністю його утримує та проводить оплату за навчання. Батько позивача - відповідач ОСОБА_2 , будь-якої матеріальної допомоги на його утримання як повнолітнього сина, який продовжує навчання, не надає, хоча спроможний це роботи. У зв`язку з тим, що навчання потребує значних матеріальних витрат, позивач вимушений звернутись з позовом до суду.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 15.01.2020 року і до закінчення навчання, або до досягнення сином двадцяти трьох років.

Стягнуто також з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі Ѕ частини витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг № 009 від 30.08.2019 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 1/2 частини витрат на навчання. Зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд неповністю з`ясував обставини справи, що мають значення для справи та не звернув уваги на те, що відповідач не має можливості надати повнолітньому сину допомогу у визначеному судом розмірі, оскільки ніде не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, крім того має заборгованість за кредитним договором в розмірі 65693 грн. З березня 2019 року припинив здійснювати підприємницьку діяльність та переїхав до м. Коростеня, через необхідність доглядати за хворим батьком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, повнолітній син має свій особистий дохід від продажу риболовецького приладдя, яке реалізує через мережу інтернет.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи щодо спроможності та матеріальної забезпеченості батька сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, в тому числі і додаткових витрат, які складаються із половини вартості навчання, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. Крім того, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо наявності у позивача особистого доходу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).

Позивач ОСОБА_1 є студентом 2 курсу 1 групи факультету екології і права денної форми навчання напряму підготовки (спеціальності) «Водні біоресурси та аквакультур» за освітнім ступенем «Бакалавр» Житомирського національного агроекологічного університету IV рівня акредитації. Навчається за рахунок коштів фізичної особи (а.с.7).

Згідно договору про надання освітніх послуг №009 від 30.08.2019 року, який укладений між Житомирським національним агроекологічним університетом, в особі ректора університету ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , загальна вартість освітньої послуги на момент укладення договору за весь строк навчання становить 35100,00 грн. (а.с.8-10).

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача додаткові витрати на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі Ѕ частини витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг № 009 від 30.08.2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач спроможний надавати допомогу своєму повнолітньому сину, який потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

При цьому, задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. (Постанова ВС від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь додаткових витрат, які складаються із половини вартості навчання в розмірі 17550,00 грн. до задоволення не підлягають, оскільки у даному випадку правила статті 185 СК України до даних правовідносин не можуть бути застосовані, однак вартість навчання позивача повинна була бути врахована судом при визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 199 СК України. Разом з тим рішення суду в даній частині в апеляційному порядку сторонами у справі не оскаржується, а тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі Ѕ частини витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг № 009 від 30.08.2019 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог з вищевказаних підстав.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину (п.3 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 10 липня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі Ѕ частини витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг № 009 від 30.08.2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні даних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Суддя