Ухвала

19 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 177/402/19

провадження № 61-16649ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. А-1 житловою площею 17,2 кв. м, сараїв літ. Б, В, погребу літ. Г, вбиральні літ. Д, водяної колонки І, басейну ІІ, замощення ІІІ, за набувальною давністю.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року (повний текст якої складено 08 жовтня 2020 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року - без змін.

06 листопада 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_1 заявила клопотання про звільнення її від сплати судового збору, посилаючись на те, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи. На підтвердження вказаних обставин заявник надала копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 16 січня 2009 року.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи і вона звільнена від слати судового збору згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», підстави для розгляду її клопотання відсутні.

Разом з тим касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в касаційній скарзі не зазначено підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Крім того, в залежності від ціни позову (якщо вона не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), окрім наведених вище загальних підстав касаційного оскарження, заявнику необхідно навести спеціальні підстави касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Оскільки ОСОБА_1 пред`явлено позов про визнання права власності за набувальною давністю, то ціною цього позову згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України є вартість майна, право власності на яке просить визнати за собою позивач.

З огляду на викладене, право касаційного оскарження ОСОБА_1 ухвалених в цій справі судових рішень залежить, зокрема від ціни заявленого нею позову. Однак зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається інформації про ціну позову.

Отже, заявнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також вказати ціну пред`явленого нею позову, якою є вартість відшукуваного майна, та надати необхідні докази про вартість домоволодіння, право власності на яке вона просить визнати.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук