Справа № 216/2054/19
Провадження № 2/216/931/20
РІШЕННЯ

іменем України

26 серпня 2020 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Кривого Рогу в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права на спадкове майно, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 12.06.1976 вона уклала шлюб з ОСОБА_2 . 27.07.1976 було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 . Оскільки будинок було придбано в період шлюбу, вказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому за життя 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 . Позивач є спадкоємцем першої черги як дружина померлого. 01.03.2017 нотаріусом прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадковий будинок. Оскільки чоловіком був втрачений документ, що посвідчує його право власності на будинок, відновити або отримати дублікат не має можливості, у зв`язку з чим, вона позбавлена можливості оформити спадщину, а тому позивач звернулась до суду та просить: визначити, що ОСОБА_1 належить, а ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя належало, кожному окремо по 1/2 частки житлового будинку з господарчими побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ.А-1, загальною площею 63,8 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м, сараю Б, погребу Вп/д, вбиральні-душу Г, літньої кухні Д, сараю Е, огорожі №1, що становить 1/2 частку подружньої частки у праві спільної сумісної власності подружжя; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ.А-1, загальною площею 63,8 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м, сараю Б, погребу Вп/д, вбиральні-душу Г, літньої кухні Д, сараю Е, огорожі №1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач у судове засідання не з`явився. Від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути заяву за його відсутності, зазначивши, що при вирішенні позовних вимог покладається на думку суду.

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №1034 (а.с. 8) та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , актовий запис №5 (а.с. 7), ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_2 .

З довідки комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с. 10, 73) вбачається, що житловий будинок з господарчими побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві приватної власності на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.07.1976 Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-3283. Тобто, вищевказане нерухоме майно було придбано у період шлюбу з позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За частиною 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі вказаних обставин судом встановлено, що домоволодіння та земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є майном спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуте в період перебування у шлюбі.

За частиною 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №596-2015, наданої до суду Першою криворізькою державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області (а.с. 52-71), позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Більше з заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався.

Позивач ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.03.2017, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з: земельної ділянки площею 0,0897 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарчими побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Уколовою Н.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.03.2017, було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадковий будинок.

Як встановлено з матеріалів позовної заяви, ОСОБА_2 був втрачений документ, що посвідчує його право власності на будинок, відновити або отримати дублікат не має можливості, у зв`язку з чим, позивач позбавлена можливості оформити спадщину, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайнім засобом захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу, суд вважає за можливе задовольнити позов.

Керуючись ст.ст. 60,70 СК України, ст.ст. 328, 334, 368, 392, 1216, 1217, 1218, 1226,1261, 1268, 1296 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну ОСОБА_1 до територіальної громади м. Кривого Рогу в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права на спадкове майно - задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1 належить, а ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя належало, кожному окремо по 1/2 частки житлового будинку з господарчими побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ.А-1, загальною площею 63,8 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м, сараю Б, погребу Вп/д, вбиральні-душу Г, літньої кухні Д, сараю Е, огорожі №1, що становить 1/2 частку подружньої частки у праві спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ.А-1, загальною площею 63,8 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м, сараю Б, погребу Вп/д, вбиральні-душу Г, літньої кухні Д, сараю Е, огорожі №1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

-відповідач: виконавчий комітет Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області, місце знаходження: м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 27, .

Суддя Р.О. Кузнецов