ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1845/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/1633/20 Категорія: Миколаєнко Т. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2020 року, ухваленого у складі судді Миколаєнка Т.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова Олександра Сергійовича про визнання права власності, повний текст рішення складено 23 вересня 2020 року -

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова Олександра Сергійовича про визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона придбала у власність предмет іпотеки, а саме : житловий будинок з прибудовою літ. «А», загальною площею 144,5 квадратних метрів, та майнові права на земельну ділянку, загальною площею 0,22 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про реалізацію предмета іпотеки, проведенні електронні торги (аукціон) від 28 жовтня 2019 року.

Ціна продажу майна складає 42 632 гривень 80 копійок, яка сплачена позивачем повністю. Зазначає, що нерухоме майно продавалось в порядку примусового виконання судового рішення про стягнення боргу з іпотекодавця ОСОБА_2 , який став власником цього майна на підставі договору купівлі-продажу будинку від 12 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Веліковим А.І., реєстраційний номер 3435, а також договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Веліковим А.І., реєстраційний номер 3438, що були укладені ним з громадянкою ОСОБА_3 .

Право власності ОСОБА_3 на продані земельні ділянки підтверджувалось державним актом на право приватної власності на землю Серії ЧР 17-2-29. Продаж земельних ділянок було здійснено без визначення кадастрових номерів, а тому до Державного земельного кадастру вони не вносились. При цьому, ОСОБА_2 не зареєстрував свої речові права на нерухоме майно.

З метою присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, придбаних позивачем, вона звернулася до ДП «Центр державного земельного кадастру» із заявою про виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки відповідно до державного акту на право приватної власності на землю Серії ЧР 17-2-29. За результатами розгляду звернення позивача вказаним земельним ділянкам було присвоєно кадастрові номери, при цьому власником даних земельних ділянок зазначена ОСОБА_3 .

З метою оформлення придбаного нерухомого майна, яке було предметом застави (іпотеки), у порядку статті 72 Закону України «Про нотаріат», позивач звернулася до нотаріуса за місцезнаходженням нерухомого майна для отримання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, однак, 23 березня 2020 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка мотивована відсутністю у Державному земельному кадастрі відомостей про належність іпотекодавцю ( ОСОБА_2 ) купленої позивачем земельної ділянки.

Вважає, що таким чином наявне в неї суб`єктивне право власності на нерухоме майно поставлене під сумнів і не визнається нотаріусом, який є відповідачем у справі.

На підставі викладеного позивач просила суд визнати право власності позивача на земельну ділянку площею 0,0837 гектарів, кадастровий номер :03:001:0569, цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, розташованої в АДРЕСА_1 .

Визнати право власності позивача на земельну ділянку площею 0,1400 гектарів, кадастровий номер :03:001:0568, цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, розташованої в АДРЕСА_1 .

Визнати право власності позивача на житловий будинок з прибудовою літера «А», загальною площею 144,5 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус є неналежним відповідачем у даній справі.

Предметом позову у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, придбане з прилюдних торгів.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності.

Нотаріуси не стають безпосередніми учасниками матеріальних правовідносин, факт виникнення, зміни чи припинення яких вони посвідчували, і до них не можна пред`являти позовних вимог і залучати їх як відповідачів у цивільних справах, що виникають з відповідних матеріальних правовідносин, - вони лише посвідчують певні правочини, засвідчують певні документи, приймають документи на зберігання, вчиняють протести, виконавчі написи тощо.

Відповідачем нотаріус може бути у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні, нотаріальних актів до суду. Однак позивач даної вимоги не пред`являє.

З огляду на вищевикладене, місцевий суд дійшов висновку, що нотаріус не може бути відповідачем у даній категорії справ, оскільки з матеріалів, доданих до позовної заяви, вбачається, що позивач просить суд визнати за собою право власності на об`єкти нерухомого майна, які зареєстровані за іншою особою. Належним відповідачем у таких справах є особа, право на майно якої оспорюється.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні рішення судом не застосовано статтю 392 Цивільного кодексу України та статтю 72 Закону України «Про нотаріат».

Законодавець визначив нотаріуса єдиним суб`єктом, який уповноважений оформити право власності позивача. Наявність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії свідчить про невизнання ним права власності скаржника на придбані об`єкти нерухомого майна.

У правовідносинах позивача відсутній факт невизнання чи оспорювання його права власності на куплену нерухомість з боку інших осіб, включаючи попередніх власників. Тому, нотаріус єдина особа, яка не визнає право власності позивача на вказані об`єкти нерухомого майна, у зв`язку з цим у апелянта відсутні підстави подавати позов до попередніх власників нерухомого майна.

Судом порушено норми процесуального права, а саме ч.4 ст. 206 ЦПК України, ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Євгенієм Анатолійовичем було складено Акт про реалізацію предмета іпотеки, проведені електронні торги (аукціон) (далі Акт) (а.с. 5).

Згідно Акту 04 жовтня 2019 року проведено електронні торги з реалізації арештованого майна боржника, а саме предмету іпотеки: житлового будинку з прибудовою літ. «А», загальною площею 144,5 квадратних метрів, та майнових прав на земельну ділянку, кадастровий номер відсутній, загальною площею 0,22 гектарів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на будинок та майнові права на земельну ділянку підтверджуються договором купівлі-продажу будинку від 12 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І., реєстраційний номер 3435, та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І., реєстраційний номер 3438. Переможцем електронних торгів визнано ОСОБА_1 . Ціна продажу майна складає 42 632 гривень 80 копійок (а.с. 5).

Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 12 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І., продавець ( ОСОБА_3 ), в особі представника ( ОСОБА_4 ), продав, а покупець ( ОСОБА_2 ) купив житловий будинок з прибудовами № НОМЕР_1 та надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І., реєстраційний номер 3438, продавець ( ОСОБА_3 ), в особі представника ( ОСОБА_4 ), зобов`язується передати у власність покупця ( ОСОБА_2 ) земельну ділянку площею 0,22 гектарів, яка розташована на території села Білозір`я Черкаського району, Черкаської області. Відчужувана земельна ділянка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР №17-2-29, виданого Білозірською сільською радою 25 липня 2000 року (а.с. 8)

Пунктом 8 вищезазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки визначено, що право власності на відчужувану земельну ділянку переходить до покупця після одержання державного акту на право приватної власності на землю та його державної реєстрації. Нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки є підставою для видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та його державної реєстрації (а.с.8).

Видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з електронних торгів передбачена статтею 72 Закону України «Про нотаріат», а підстави для відмови визначені статтею 49 зазначеного закону.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу 23 березня 2020 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва на придбання майна з електронних торгів на житловий будинок та земельні ділянки, оскільки подані заявником документи не відповідають вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (а.с. 11).

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат»

Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Спір про визнання права власності на майно, придбане при проведенні електронних торгів, не може відбуватись між нотаріусом та особою яка стала переможцем вказаних торгів, оскільки нотаріус не є продавцем, організатором чи особою якій таке майно належало, а тому не претендує на зазначане майно.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року в справі №519/77/18.

Посилання апелянта на те, що вказана постанова судом першої інстанції застосована безпідставно є необґрунтованою, оскільки зазначеною постановою, відповідно до законодавства України, визначено роль нотаріуса у цивільних відносинах, при вирішенні спорів між учасниками таких відносин, що має місце і в даній справі.

Стаття 392 ЦК України визначає лише один із способів захисту права власності, а не особу яка таке право порушує.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

22 вересня 2020 року відповідачем приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтовим О.С. до суду направлено лист, в якому він не заперечував проти задоволення позову та просив суд розглянути справу за його відсутності.

Разом з тим, таке визнання позову суперечило закону, оскільки до участі у справі не були залучені належні відповідачі, не була з`ясована їх думка, а відтак не можна було встановити, що визнання позову не порушує прав інших осіб, тому суд мав би постановити ухвалу про відмову у прийнятті визнання позову, чого не зробив та допустив порушення норм процесуального права.

Однак таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи та не входить в перелік підстав порушення норм процесуального права які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення , а тому не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.(ст..376 ЦПК України)

За таких обставин, суд не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова Олександра Сергійовича про визнання права власності залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 19 листопада 2020 року.

Судді