Провадження № 2-о/161/249/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді - Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання - Фурман Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

29.09.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною заявою на обгрунтування якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_5 , яка на день смерті проживала разом із нею по АДРЕСА_1 , хоча не була зареєстрована за цією адресою. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої входять, зокрема, право на земельну часту (пай) колективного СГП «Дружба», що у с. Журавичі Ківерцівського р-ну Волинської обл., майновий пай в цьому ж сільськогосподарському підприємстві, а також житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 , та три земельні ділянки загальною площею 0,5520 га. розташовані в с. Домашів Ківерцівського р-ну Волинської обл. Заяви про відмову від прийняття спадщини вона не подавала. Окрім неї спадкоємцями першої черги є її рідні брати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Незважаючи на те, що ОСОБА_5 за свого життя склала заповіт за яким заповіла все належне їй майно синові ОСОБА_6 та онукові ОСОБА_7 , протягом шестимісячного строку вони спадщину не прийняли і оформляти свої спадкові права не бажають, в свою чергу, її брат ОСОБА_8 також не прийняв спадщину. Встановлення юридичного факту проживання її матері на момент своєї смерті разом з нею необхідне для оформлення спадкових прав. Підтвердити факт прийняття спадщини іншим чином вона не має можливості, у зв`язку з чим просить суд встановити факт прийняття нею спадщини після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луцьку шляхом постійного проживання із спадкодавцем.

Заявник до початку судового засідання подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, а заявлені вимоги задовольнити (а.с. 43).

Від заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до початку судового засідання надійшли аналогічні за своїм змістом заяви, у яких останні зазначили, що заявлені ОСОБА_1 вимоги вони визнають та не заперечують щодо їх задоволення, а розгляд справи просять здійснювати за їх відсутності (а.с. 24, 32, 35).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_9 . Її матір`ю зазначена - ОСОБА_5 . Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , 30.01.1993 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 було зареєстровано шлюб, внаслідок чого прізвище дружини змінено на « ОСОБА_11 » (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а.с. 5).

Із наведеного слідує, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 є матір`ю заявниці ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що на випадок своєї смерті ОСОБА_5 залишила заповіт, яким усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б не складалося, вона заповіла у рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожному (а.с. 12).

Однак, як вбачається із нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_3 серії 86 АА № 2420113 від 03.08.2019 року та ОСОБА_4 серії 86 АА № 2420106 від 02.08.2019 року, останні від прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 відмовилися (а.с. 13-14).

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Отже, у даному випадку, спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснюється за законом.

Із матеріалів справи вбачається, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 , яка не заявила відмови від прийняття спадщини, є її донька - заявниця ОСОБА_1 .

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначила, що станом на 22.10.2014 року її матір ОСОБА_5 проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , хоча не була зареєстрована за даною адресою, що позбавляє її можливості реалізувати її спадкові права.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Таким чином факт, про вставлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки надає правові підстави для отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до вимог ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, ст. 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Так, допитані в ході розгляду даної справи свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_10 беззаперечно підтвердили ту обставину, що до моменту своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 постійно проживала у своєї доньки - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_10 попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від дачі показань за ст. ст. 384, 385 КК України, що підтверджується їх підписами, а тому у суду відсутні підстави ставити під сумнів дані покази (а.с. 41-42).

За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що під час розгляду справи, знайшли підтвердження обставини, на які посилається заявниця, і вони є такими, що дозволяють встановити факт постійного проживання заявниці разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , приймаючи до уваги, що заявниця позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77-81, 247, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Луцьку Волинської області, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент її смерті.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 23 листопада 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Пушкарчук В.П.