Постанова

Іменем України

17 листопада 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/12382/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області щодо оскарження дій державного виконавця

від 10 серпня 2020 року

в складі судді Журавського В.В.

у справі №359/2794/14-ц Бориспільського міськрайонного суду Київської області

за скаргою ОСОБА_1

на дії головного державного виконавця Бориспільського міжрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Тридід Катерини Олегівни,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

05 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Бориспільського міжрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Бориспільський МР ВДВС ГТУЮ у Київській області) Тридід К.О., в якій просив визнати незаконними та скасувати постанову і акт головного державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Тридід К.О. від 18.03.2019 у виконавчому провадженні №44886179 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме земельну ділянку, площею 0,2515 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконною та скасувати постанову і акт головного державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Тридід К.О. від 16.08.2018 у виконавчому провадженні №44886179 про передачу майна стягувача в рахунок погашення боргу, а саме житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування скарги посилався на те, що будинок та земельну ділянку державним виконавцем в порушення вимог ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" не було реалізовано одночасно.

Вказував, що при реалізації житлового будинку електронні торги неодноразово призначалися. Державним виконавцем не було повідомлено учасників виконавчого провадження про те, що треті електронні торги від 18.12.2017 не відбулися, а також не повідомлено стягувачу щодо часу, встановленого для вирішення питання про залишення за ним нереалізованого з прилюдних торгів майна. Також додав, що боржника не було ознайомлено з актом оцінки майна, яка була здійснена ТОВ "Приватна експертна служба".

В обґрунтування вимог про визнання незаконними і скасування постанови та акту державного виконавця від 18.03.2019 про передачу стягувачу в рахунок боргу земельної ділянки зазначив, що державним виконавцем звернуто стягнення на земельну ділянку, яка боржнику не належить, оскільки відсутнє зареєстроване право власності на землю.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.08.2020 скаргу задоволено частково.

Визнано незаконними і скасовано постанову та Акт головного державного виконавця Бориспільського міжрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Тридід К.О. від 18 березня 2019 року у виконавчому провадженні №44886179 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :01:013:0081, площею 0,2515 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду в частині відмовлених вимог скарги, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду в цій частині є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що в матеріалах справи відсутня постанова державного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Українська експертна група" та відсутній експертний висновок даного товариства від 18.08.2015, яким визначено вартість домоволодіння у розмірі 678 898,00 грн, як і відсутні відомості про надсилання боржнику копії акту оцінки майна (домоволодіння), що фактично позбавило права останнього на оскарження оцінки нерухомого майна. Водночас, суд першої інстанції, посилаючись в ухвалі на даний доказ не зазначив аркуш справи, на якому такий доказ знаходиться.

Суд першої інстанції також безпідставно вказує в ухвалі суду, що оцінка вартості домоволодіння не оскаржувалася ні боржником, ні стягувачем, оскільки відсутнє посилання суду на аркуш справи, де мав би містить такий доказ.

Вважав, що суд першої інстанції помилково не звернув уваги на додаткові пояснення представника скаржника від 20.07.2020, в яких зазначено, що про проведену оцінку домоволодіння боржник повідомлений не був.

Зазначив, що в мотивувальній частині ухвали суд вказав про те, що перші та другі торги стосувались продажу 1/1 частини домоволодіння, а треті торги були проведені по продажу будинку, загальною площею 59,7 кв.м., та при цьому, суд не врахував, що оскаржуваними постановою та актом від 16.08.2018 стягувачу передано не тільки житловий будинок, а й надвірні господарські будівлі та споруди. На думку скаржника, за відсутності в матеріалах виконавчого провадження технічного паспорта на спірне домоволодіння неможливо встановити чи були введені в експлуатацію передані у власність стягувачу всі об`єкти нерухомого майна.

Крім того, як на підставу скасування ухвали суду в оскаржуваній частині вказував на те, що дії державного виконавця по реалізації окремо будинку, а потім окремо земельної ділянки, носили умисний корисливий характер в інтересах стягувача.

Також, як на підставу скасування ухвали суду в оскаржуваній частині, ОСОБА_1 зазначив в апеляційній скарзі обставини, на які посилався у скарзі на дії державного виконавця, та в додаткових поясненнях до скарги.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.08.2020 в частині відмовлених вимог скарги, ухваливши нове судове рішення в цій частині про задоволення скарги.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_2 подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду в оскаржуваній ОСОБА_1 частині залишити без змін. В обґрунтування відзиву посилалася на те, що суд дійшов правильного висновку про законність державного виконавця щодо звернення стягнення на житловий будинок.

Також зазначила, що скаржником пропущено, встановлений ст. 449 ЦПК України, десятиденний строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Державний виконавець не скористався своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Не погодившись з ухвалою суду в частині задоволених вимог скарги про визнання незаконними та скасування постанови і акту державного виконавця від 18.03.2019, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду в цій частині є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного з`ясування обставин справи.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що судом не враховано, що державним виконавцем було здійснено виконавчі дії щодо земельної ділянки лише після того, як йому стало відомо про наявність у боржника права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:013:0081, площею 0,2515 га. При цьому, судом було встановлено, що земельна ділянка належить боржнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.12.2009. А законодавством, чинним на час набуття у власність ОСОБА_1 земельної ділянки (09.12.2009), не було передбачено обов`язку здійснювати реєстрацію права власності в електронному реєстрі. За таких обставин, на думку ОСОБА_2 , відсутність інформації в електронному реєстрі права власності боржника на земельну ділянку не свідчить про те, що право власності не було зареєстроване за останнім в установленому законом порядку.

Також, як на підставу скасування ухвали суду в частині задоволених вимог посилалася на те, що ОСОБА_1 пропущено строк, визначений законом, для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Зокрема, зазначила, що ОСОБА_1 з липня 2019 року було достеменно відомо про здійснення оспорюваних виконавчих дій та прийняття державним виконавцем відповідних рішень.

За наведених обставин просила скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.08.2020 в частині визнання незаконними та скасування постанови і акту державного виконавця від 18.03.2019.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_3 , подав відзив, в якому посилався на те, що ухвала в оскаржуваній ОСОБА_2 частині є законною та обґрунтованою, а тому не підлягає скасуванню.

Державний виконавець не скористався своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу свого довірителя підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити без задоволення.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу свого довірителя підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити без задоволення.

Державний виконавець, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності державного виконавця.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу в частині вимог скарги про визнання незаконними та скасування постанови і акту державного виконавця від 16.08.2018 про передачу стягувачу в рахунок боргу домоволодіння, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що сторони виконавчого провадження є колишнім подружжям.

Судом встановлено, що на виконанні у Бориспільському міськрайонному ВДВС ЦМУМЮ перебувало зведене виконавче провадження №52818328 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості на загальну суму 903 285,66 грн. Дане виконавче провадження відкрите на підставі наступних документів: 1) виконавчий лист Бориспільського міськрайонного суду №2/359/751 від 29.04.2016 про стягнення заборгованості у сумі 3370771,00 грн (стягнуто в процесі виконання 279023,34 грн, згідно акту передачі майна від 18.03.2019) - АСВП №51149957 (виконавче провадження відкрито 23.05.2016 року); 2) виконавчий лист Бориспільського міськрайонного суду №2/359/1194 від 31.07.2014 про стягнення заборгованості у сумі 532514,66 грн. - АСВП №44886179 (виконавче провадження відкрито 30.09.2014). Виконавче провадження АСВП №44886179 закінчено 22.03.2019 у зв`язку з повним фактичним виконанням (т. 1, а.с.22).

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 , посилаючись на положення ч. 1 ст. 50, ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», вважав, що оскаржувані ним постанова та акт державного виконавця від 16.08.2018 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ,незаконні та підлягають скасуванню.

Колегія суддів вважає такі доводи боржника необґрунтованими.

Так, положеннями ч.1 та ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

З огляду на приписи ч. 1 та ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що державним виконавцем незаконно реалізовано земельну ділянку окремо від житлового будинку.

Згідно відповіді Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 09.09.2015 №02-32-1080 на запит державного виконавця, зокрема вбачається, що ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , має в приватній власності домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане домоволодіння, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №134578606 від 16.08.2018 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-1362 від 10.07.2007, виданого Бориспільською державною нотаріальною конторою (т. 1, а.с.214).

З копії матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 21.01.2015 на вищевказане домоволодіння державним виконавцем накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження.

Постановою державного виконавця про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 08.06.2015 у ВП №44886179 призначено ТОВ "Українська експертна група" експертом, суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2/359/1194 від 31.07.2014, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 532 514,66 грн (т. 1, а.с. 140).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності в матеріалах справи постанови державного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Українська експертна група".

Згідно експертного висновку з незалежної оцінки майна ТОВ «Українська Експертна Група» від 18.08.2015 вартість домоволодіння становить 678898,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутній висновок від 18.08.2015, яким визначено вартість домоволодіння в сумі 678 898,00 грн не можуть бути підставою для скасування ухвали в оскаржуваній ОСОБА_1 частині, оскільки як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження в документах, які містяться у виконавчому провадженні неодноразово зазначено про те, що було проведено оцінку майна - домоволодіння, за результатами проведення якої складено висновок 18.08.2015. Зокрема про наявність висновку ТОВ «Українська Експертна Група» від 18.08.2015, згідно якого вартість домоволодіння становить 678 898,00 грн , зазначено у Акті уцінки арештованого майна від 10.11.2016, в якому також зазначено номер сертифікату та дату суб`єкта оціночної діяльності (т. 1, а.с. 185).

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що не надсилання боржнику копії акту оцінки майна позбавило останнього права на оскарження такої оцінки нерухомого майна колегія суддів не приймає до уваги, оскільки оцінка майна не є предметом оскарження, та при цьому, за обставин, відсутність відомостей про направлення боржнику копії акту про оцінку майна не є підставою для визнання незаконними і скасування прийнятих державним виконавцем постанови та акту від 16.08.2018 про передачу в рахунок боргу стягувачу нерухомого майна - домоволодіння.

Не заслуговують на увагу судової колегії і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що судом безпідставно зазначено в ухвалі про те, що сторонами виконавчого провадження не оскаржувалася оцінка вартості домоволодіння, оскільки, на думку апелянта, суд повинен був зазначити аркуш справи на якому такий доказ міститься.

Між тим, слід зазначити, що законодавцем передбачено, що у разі незгоди боржника з оцінкою майна він має право вимагати рецензування звіту.

Так, за приписами пункту 1 статті 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Положення пункту 1 статті 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" кореспондуються з положеннями пункту 57 Національного стандарту №1.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що у разі незгоди із результатами оцінки арештованого майна заявник мав право у порядку, визначеному законом, звернутися з клопотанням про призначення рецензування звіту про оцінку майна.

Таким чином, належним способом захисту, у разі з незгодою зі звітом про оцінку арештованого майна є звернення особи з клопотанням про рецензування звіту про оцінку майна.

В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 у визначеному законом порядку та спосіб звертався з клопотанням про рецензування звіту про оцінку арештованого майна, зокрема домоволодіння.

Судом також встановлено, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем було встановлено, що у боржника ОСОБА_1 відсутні грошові кошти для задоволення вимог стягувача. Виявлено майно у боржника - домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Майна попередньої черги не виявлено.

Електронні торги з реалізації майна боржника ОСОБА_1 , а саме домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювались ДП «СЕТАМ».

Перші електронні торги за лотом №106487 з реалізації 1/1 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , були проведені 11 листопада 2015 року. Однак, відповідно до протоколу проведення електронних торгів №128126 торги визнано такими, що не відбулися, на підставі відсутності допущених учасників торгів (т. 1, а.с.165).

Другі електронні торги за лотом №120970 з реалізації 1/1 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , були проведені 11 лютого 2016 року. Однак, відповідно до протоколу проведення електронних торгів №143345, торги визнано такими, що не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів (т. 1,а.с.168).

Треті електронні торги за лотом №252001 з реалізації житлового будинку, загальною площею 59,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , були проведені 18 грудня 2017 року. Однак, відповідно до протоколу проведення електронних торгів №304079 торги визнано такими, що не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів (т. 1, а.с.200).

30 березня 2018 року до Бориспільського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області надійшла заява стягувача ОСОБА_2 про передачу їй нереалізованого майна в рахунок часткового погашення заборгованості (т. 1,а.с.195).

Постановою старшого державного виконавця Бориспільського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області Тридід К.О. від 16 серпня 2018 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу в рамках виконавчого провадження №44886179, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 532 514,66 грн було передано стягувачу майно, яким є житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заліку забезпечених вимог за початковою ціною 435 518,00 грн, про що старшим державним виконавцем Бориспільського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області Тридід К.О. складено відповідний акт (т. 1, а.с. 202-203).

09 квітня 2019 року за стягувачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, надвірні господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції скаржник пояснив, що порядок та процедура проведення електронних торгів ним не оскаржувалися.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" правомірно прийнято постанову та складено акт від 16.08.2018 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги, що за відсутності в матеріалах виконавчого провадження технічного паспорта на спірне домоволодіння неможливо встановити чи були введені в експлуатацію всі об`єкти домоволодіння спростовуються матеріалами справи (т. 1, а.с. 109, 192-194).

Фактично докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні обставин судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що суд не взяв до уваги всі доводи та докази, наведені позивачем, зокрема у додаткових поясненнях до скарги, оскільки як зазначає Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 приводять до висновку, що ці доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, ухвалу в частині відмовлених вимог скарги про визнання незаконними та скасування постанови і акту державного виконавця від 16.08.2018 про передачу стягувачу в рахунок боргу домоволодіння постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін в оскаржуваній ОСОБА_1 частині, а скарги без задоволення.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , що суд дійшов помилкового висновку про задоволення скарги в частині визнання незаконними і скасування постанови та Акту державного виконавця від 18.03.2019 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме земельну ділянку з кадастровим номером :01:013:0081, площею 0,2515 га.

Судом встановлено, що перші електронні торги за лотом №319355 з реалізації земельної ділянки, площею 0,2515 га, кадастровий номер: :01:013:0081, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , були проведені 26.12.2018. Однак, відповідно до протоколу проведення електронних торгів №377773, торги визнано такими, що не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів (т. 2,а.с.3).

Другі електронні торги за лотом №324831 з реалізації земельної ділянки, площею 0,2515 га, кадастровий номер: :01:013:0081, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , були проведені 18.01.2019. Однак, відповідно до протоколу проведення електронних торгів №389054, торги визнано такими, що не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів (т. 2,а.с.36).

Треті електронні торги за лотом №328698 з реалізації земельної ділянки, площею 0,2515 га, кадастровий номер: :01:013:0081, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведені11.02.2019. Однак, відповідно до протоколу проведення електронних торгів №387203 торги визнано такими, що не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів (т. 2,а.с.7).

18 березня 2019 року до Бориспільського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області надійшла заява стягувача ОСОБА_2 про передачу їй нереалізованого майна - земельної ділянки, площею 0,2515, в рахунок часткового погашення заборгованості (т. 2, а.с. 11).

Постановою старшого державного виконавця Бориспільського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області Тридід К.О. від 18 березня 2019 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу в рамках виконавчого провадження №44886179, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 532 514,66 грн, в рахунок погашення боргу передано майно стягувачу, а саме земельну ділянку з кадастровим номером :01:013:0081, площею 0,2515 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок часткового погашення заборгованості шляхом заліку забезпечених вимог за початковою ціною 377 020,00 грн (т. 2,а.с.13).

09 квітня 2019 року приватним нотаріусом Дідок С.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,2515 га, (кадастровий номер :01:013:0081), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою відмови у видачі вказано свідоцтва нотаріус зазначив відсутність у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку в блоці права власності відомостей про попереднього власника - боржника ОСОБА_1 , так як право власності на вказану земельну ділянку належним чином не було зареєстровано.

Задовольняючи скаргу в частині вимог про визнання незаконними та скасування постанови і акту державного виконавця від 18.03.2019 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що стягувачу передано земельну ділянку, право власності на яку за боржником ОСОБА_1 не було зареєстровано.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, враховуючи наступне.

01 січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

До 01 січня 2013 року право власності на земельну ділянку посвідчувалося такими документами:державним актом,а також цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеної в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою. До таких угод відносяться договори купівлі-продажу, дарування, міни, довічного утримання тощо або за свідоцтвом про право на спадщину.

З наведеного слідує, що з 01.01.2013 речові права на земельну ділянку (право власності, користування земельною ділянкою) підтверджуються фактом проведення державної реєстрації такого права у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а не одержанням державного акта на землю. Як підтвердження права власності на земельну ділянку власнику за його заявою надається витяг із Державного реєстру прав.

Крім того, законодавцем визначено, що до 02.05.2009 документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття власником такого права, був виключно державний акт.

З прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також у порядку поділу та об`єднання земельних ділянок" від 05.03.2009 №1066-VІ відбулося спрощення процедури переходу права власності на земельну ділянку, із земель приватної форми власності.

Документами, якими може посвідчуватись право власності на землю, з 02.05.2009 є:

державний акт про право власності на земельну ділянку;

цивільно-правова угода щодо відчуження земельної ділянки, укладена в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою (до таких угод відносяться договори купівлі-продажу земельної ділянки, дарування, міни, довічного утримання, тощо);

свідоцтво про право на спадщину.

У той же час державний акт, що посвідчував виникнення права власності на таку земельну ділянку, залишався документом, який мав супроводжувати земельну ділянку протягом усього часу її існування.

Відтак, починаючи з 02.05.2009 отримання державного акта на право власності на земельну ділянку було необхідним лише у разі набуття права власності із земель державної чи комунальної форми власності, а також при зміні меж та/чи цільового призначення землі.

Отже, після 02.05.2009 переоформлювати державний акт на землю на нового власника землі вже було не потрібно. Саме з 02.05.2009 свідоцтво про право на спадщину (земельну ділянку) разом з державним актом на земельну ділянку із спеціальною відміткою нотаріуса та органу, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, було належним правовстановлюючим документом на земельну ділянку.

На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід (ч. 6 ст. 126 ЗКУ). Порядок здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 р. № 439.

Аналіз наведених положень закону свідчить, що відсутність інформації в електронному реєстрі запису про право власності боржника на нерухоме майно, зокрема земельну ділянку, яка набута після 02.05.2009, не свідчить, що таке право власності не було зареєстровано у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно відповіді Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 07.09.2018 №02-32-1894 на запит державного виконавця, згідно облікових даних Вишеньківської сільської ради за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка з кадастровим номером :01:013:0081, площею 0,2515 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-3961 від 09.12.2009 (т. 1, а.с.27, 247).

Факт отримання в грудні 2009 року свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку боржником визнано.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 09.12.2009 на підставі свідоцтва про право на спадщину набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:013:0081, площею 0,2515 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ураховуючи наведені положення закону та встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що у визначеному законом порядку ОСОБА_1 набув право власності на вищевказану земельну ділянку.

Матеріали справи не містять доказів, що свідоцтво про право на спадщину у визначеному законом порядку визнано недійсним.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 не доводив обставин того, що йому не належить земельна ділянка площею 0,2515 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а лише вказував на те, що свідоцтво про право власності на цю земельну ділянку не зареєстровано. А як вже зазначалось вище, за наявності набуття права власності після 02.05.2009 ( ОСОБА_1 набуто 09.12.2009) у власність земельної ділянки, в тому числі на підставі свідоцтва про право на спадщину, реєстрація такого права не є обов`язковою. Відповідно до закону з 02.05.2009 свідоцтво про право на спадщину і є документом, що підтверджує право власності.

Інших доводів в частині оскарження постанови та акту державного виконавця від 18.03.2019 скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця не містить.

Разом з тим, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, допустився порушення норм процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про неправомірність дій державного виконавця в частині прийняття постанови та складення акту від 18.03.2019 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме земельної ділянки.

Згідно з ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_1 в задоволенні його скарги в частині оскарження постанови та акту державного виконавця від 18.03.2019 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме земельної ділянки.

Враховуючи те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права в частині вирішення вимог про визнання незаконними та скасування постанови і акту державного виконавця від18.03.2019 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме земельної ділянки, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в цій частині та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2020 року - скасувати в частині визнання незаконними і скасування постанови та Акту головного державного виконавця Бориспільського міжрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Тридід Катерини Олегівни від 18 березня 2019 року у виконавчому провадженні №44886179 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме земельну ділянку з кадастровим номером :01:013:0081, площею 0,2515 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай