Ухвала

20 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 756/12597/18

провадження № 61-16396ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу Київського міського центру зайнятості на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру зайнятості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - директор Київського міського центру зайнятості, про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київського міського центру зайнятості про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано накази Київського міського центру зайнятості: від 31 липня 2018 року № 433 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді догани ОСОБА_1 ; від 04 вересня 2018 року № 485 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді догани ОСОБА_1 . Визнано незаконним та скасовано наказ Київського міського центру зайнятості від 11 вересня 2018 року № 256-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи. Поновлено на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника директора Оболонської філії Київського міського центру зайнятості. Стягнуто з Київського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2018 року до 13 травня 2020 року у розмірі 332 061,64 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості залишено без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року - без змін.

04 листопада 2020 року Киїський міський центр зайнятості із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційного скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не навів передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення конкретних випадків, наведених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Посилання заявника на постанову Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», не є посиланням на постанову Верховного Суду у розумінні пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 389, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київського міського центру зайнятості на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко