Номер провадження: 22-ц/813/846/20
Номер справи місцевого суду: 520/1159/18
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В січні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 286889,95 грн, що складаються з :

-суми 3% річних за період з 01.01.2017 року по 29.01.2018 року в розмірі 31691,48 грн

-- пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.01.2017 року до 29.01.2018 року в розмірі 255198,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 12.11.2016 року сторони уклали договір позики у розмірі 37000 доларів США на срок до 31.12.2016 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 12 листопада 2016 року у розмірі 981119 грн 01 коп, що за курсом НБУ станом на 13 листопада 2-7 року складає еквівалент 37000 доларів США та судовий збір в сумі 8320 грн. Однак взятих зобов`язань відповідачка не виконала, а тому з 01.01.2017 року по 29.01.2018 рік у неї виникла заборгованість за прострочення грошового зобов`язання у вигляді 3% річних у розмірі 31 691,48 грн, а також пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі 255198,47 грн. з 30.01.2017 рік до 29.01.2018 рік.

Рішенням Київського районного уду м. Одеси від 01.06.2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- задоволено .Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованістьсуму 3% річних за період з 01.01.2017 року по 29.01.2018 року в розмірі 31691,48 грн; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.01.2017 року до 29.01.2018 року в розмірі 255198,47 грн та судовий збір- 2868,89 грн.( а.с.36-38).

В апеляійній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Главацький Ю.А. просить скасувати рішення суду та повернути сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 4303,33 грн посилаючись на порушення судом н6орм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду без змін.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В заяві від 09.11.2020 року позивач ОСОБА_2 просить справу слухати за її відсутності.

В заяві від 11.11.2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Унгурян С.І. просить справу слухати за їх відсутності.

В силу частини 2 статті 372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Відповідно до частини 5 ст.ст.268 ЦПК України, яка набрала чинності 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

У зв`язку з цим та на підставі частини 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складання цього судового рішення є 19.11.2020 року.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН:

В апеляційній скарзі заявник посилається на безпідставність заявлених вимог посилаючись на часткове повернення боргових зобов`язань, а саме:

- 25.03.2018 року про повернення 10 000,00 доларів США;

- 06.04.2018 року 5000,00 дголарів США;

- 27.04.2018 року-3000,00 грн;

- 10.05.2018 року-2000 доларів США, а всього на суму - 448140,00 грн, що підтверджено розписками.

Одночасно посилається на порушення судом вимог ст.ст. 546, 549, 611 ЦК України так як зі змісту розписки від 12.11.2016 року не вбачається, що сторони узгодили стягнення пені у пвипадку прострочення зобов`язання, а тому така вимога є безпідставною.

У відзиві позивачка посилається на відсутність поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. одеси від 01.06.2018 року через 8 місяців. Розписка про повернення грошових коштів в сумі 3000 грн від 27.04.2018 року нею не складалась та розмір 3% за прострочення грошового зобов`язання розраховано вірно. Сума пені обрахована та стягнута з підстав ст.ст. 549 та 551 ЦК України .

Відповідачка була присутня в удовому засіданні, надавала пояснення та визнала вимоги.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення за прострочення грошового зобов`язання 3% річних та пені за борговою розпискою, погодився з розрахунком позивача щодо суми заборгованості, яка підлягає поверненню у розмірі заборгованості суми 3% річних за період з 01.01.2017 року по 29.01.2018 року в розмірі 31691,48 грн; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.01.2017 року до 29.01.2018 року в розмірі 255198,47 грн та судового збору- 2868,89 грн.

Повністю погодитись з таким висновком районного уду не можна з наступних підстав.

Відповідно до складеної відповідачкою ОСОБА_1 розписки від 12.11.2016 року сторони уклали договір позики у розмірі 37000 доларів США на срок до 31.12.2016 року.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 12 листопада 2016 року у розмірі 981119 грн 01 коп, що за курсом НБУ станом на 13 листопада 2-7 року складає еквівалент 37000 доларів США та судовий збір в сумі 8320 грн.

Доказів про погашення відповідачем ОСОБА_1 усієї суми заборгованості за розпискою від 12.11.2016 року до 31.12.2016 року або прощення йому цього боргу суду апеляційної інстанції не подано.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

У постанові № 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Отже, 3 % річних щодо боргу 37 000 доларів США ( 981119,00 грн) розраховуються множенням цієї суми на кількість днів прострочення -393 , помноженої на 3, поділеної на 100 та поділеної на 365 (днів у році).

Тобто 981119 х 393 день х 3 : 100 : 365 = 31691,48 грн.

Суд першої інстанції, застосувавши положення статей 625 ЦК України правомірно задовольнив позов в частині прострочення грошового зобов`язання з 01.01.2017 року та стягнув з відповідачки 3% річних до 29 .01.2018 року у розмірі 31691,48 грн.

Доводи про виконання грошового зобов`язання не є підставою для відмови в позовних вимогах щодо стягнення 3% річних оскільки датовані після періоду прострочення грошового зобов`язання.

ВИМОГИ ЩОДО СТЯГНЕННЯ ПЕНІ:

ОСОБА_2 також просила стягнути з відповідачки- ОСОБА_1 пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі 255198,47 грн.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, апеляційний суд керується таким.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі, невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 статті 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Апеляційний суд враховує, що в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 цього Закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Як встановлено із матеріалів справи за виконання зобов`язання в самих розписках від 12.11.2016 року розмір пені сторонами не визначався.

За наведених обставин, апеляційний суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі 255198,47 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.01.2017 року до 29.01.2018 року в розмірі 255198,47 грн та судовий збір- 2868,89 грн за договором позики належить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення , яким відмовити в цій частині в позові.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно квитанції від 28.02.2019 рроку ОСОБА_1 сплачено 4303,35 грн. . за подання апеляційної скарги, а за подачу позову ОСОБА_2 сплачено- 2868,89 грн (а.с. 42).

З врахуванням ціни позову 286889,95 грн та виграшної суми 31 691,48 грн, що становить 11, 04 % судові витрати судом розраховуються пропорційно розміру задоволення позову.

Керуючись ст. 367,368,374,375, 376,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2018 року в частині задоволення позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені в розмірві 255198,47 грн- скасувати, в цій частині прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіпені за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.01.2017 року до 29.01.2018 року в розмірі 255198,47 грн, залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2018 року в частині задоволення позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за період з 01.01.2017 року по 29.01.2018 року в розмірі 31691,48 грн, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_2 ) понесені судові витрати в розмірі 316,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНН НОМЕР_1 ) понесені судові витрати за сплату судового збору - 3 828,27 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постановлено 20.11.2020 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

О.С.Комлева