Справа № 465/4217/14 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/2024/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб: П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кулиняка І.Я., Садового кооперативу «Перемога», про визнання недійсними заповіту, відмови від прийняття спадщини, договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

11.07.2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 від 12.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського територіального округу Кулиняком І.Я., визнати недійсною відмову ОСОБА_3 від прийняття спадщини в користь ОСОБА_2 від 25 лютого 2003 року після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 05.01.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кулиняком І.Я. та його реєстрацію, визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , 1/2 ідеальну частину земельної ділянки в садовому кооперативі «Перемога» на території Конопницької сільської ради та 1/2 садового будинку, 1/2 ідеальну частину автомобіля з причепом, половину грошових вкладів та стягнути судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що її батько ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був співвласником квартири АДРЕСА_1 та власником земельної ділянки в садовому кооперативі «Перемога» на території Конопницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, садового будинку на вказаній земельній ділянці, автомобіля марки ВАЗ 21051 реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа до нього МАЗ-8114 реєстраційний номер НОМЕР_2 . Співвласником квартири АДРЕСА_1 також була її мати ОСОБА_3 , яка страждала психічним захворюванням у формі судинної деменції, що позбавляло її можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. Після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на належне йому майно. Всі спадкоємці першої черги за законом, а саме - вона, мати ОСОБА_3 та відповідач звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, відповідач, скориставшись хворобливим станом матері ОСОБА_3 , схилив її до відмови від прийняття спадщини після смерті чоловіка, а їх батька - ОСОБА_4 в його користь, що підтверджується заявою матері про відмову від спадщини на користь відповідача від 25.02.2003 року, яка зареєстрована в нотаріальній конторі під № НОМЕР_3 , а також - до укладення на його користь договору дарування 1/2 частки квартири від 05.01.2007 року. 19 квітня 2015 року, у віці 93 років, в м. Львові мати ОСОБА_3 , яка була співвласником спірної квартири, земельної ділянки, садового будинку і автомобіля з причепом, померла. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2014 року її мати ОСОБА_3 була визнана недієздатною. У судовому засіданні 30 квітня 2015 року вона дізналася, що ОСОБА_3 12.09.2006 року склала заповіт в користь відповідача на все її майно, яке їй належало. Даним заповітом вона усунута від спадщини в належному обсязі і має лише право на обов`язкову його частку, як непрацездатний спадкоємець, тобто на половину частки, яка б їй належала за законом. тобто лише на 1/6 частину земельної ділянки, садового будинку, автомобіля з причепом і грошових вкладів. Врахувуючи, що ОСОБА_3 була недієздатною як на момент складення заповіту в користь ОСОБА_2 , так і на час дарування йому частини квартири та відмови від спадщини в його користь, вважає, що її права та інтереси є порушені. Просила позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кулиняка І.Я., Садового кооперативу «Перемога», про визнання недійсними заповіту, відмови від прийняття спадщини, договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що висновок суду першої інтенції про те, що їй було відомо про наявність оспорюваного заповіту в користь відповідача, дарування частини квартири та відмову ОСОБА_3 від спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ухвалення судом рішення про визнання ОСОБА_3 недієздатною є помилковим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України перебіг строку позовної давності обчислюється від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про складання 12.09.2006 року ОСОБА_3 заповіту на користь відповідача їй не було відомо та про такий їй стало відомо лише після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, про те, що під час складення заповіту та укладення договору дарування від 05.01.2007 року ОСОБА_3 не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, їй стало відомо лише після постановлення Франківським районним судом м. Львова рішення від 25.04.2014 року про визнання ОСОБА_3 недієздатною. На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення судом незаконного рішення.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

У засіданні колегії суддів апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 скаргу підтримали, просили скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою її позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом МіністрівУкраїни.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз`яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Як роз`яснено в п.16 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р №4 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Судом встановлено, що 25 лютого 2003 року ОСОБА_3 написала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь свого сина - відповідача ОСОБА_2 .

12.09.2006 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кулиняк І.Я. та зареєстрований в реєстрі за №3738, згідно якого ОСОБА_3 зробила таке розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну її на праві власності 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , заповіла синові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

05.01.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_3 подарувала 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 25.04.2014 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано недієздатною.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2017 року за клопотанням позивача у даній справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої постановлено питання: «Чи хворіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на психічне захворювання станом на 25 лютого 2003 року, 12 вересня 2006 року та 5 січня 2007 року»; «Чи розуміла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 25 лютого 2003 року, 12 вересня 2006 року та 5 січня 2007 року значення своїх дій та чи могла керувати ними».

Відповідно до висновку судово-судово-психіатричного експерта № 218 від 04.05.2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 25 лютого 2003 року, 12 вересня 2006 року та 05 січня 2007 року страждала тяжким психічним розладом у формі судинної деменції, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними відмови від прийняття спадщини в користь ОСОБА_2 від 25 лютого 2003 року та визнання недійсним договору дарування квартири, укладеного 05 січня 2007 року з підстав спливу строку позовної давності для звернення до суду з такими вимогами, про що відповідачем 26.04.2016 року було подано відповідну заяву (т. 2, а.с. 3).

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Матеріалами справи встановлено, що 05.09.2005 року ОСОБА_1 зверталася до суду з заявою про визнання ОСОБА_3 недієздатною у зв`язку з психічним захворюванням, просила призначити у справі судову психіатричну експертизу для встановлення психічного стану матері та з якого часу вона не може розуміти значення своїх дій (а.с.40, том 1).

23.10.2007 року, в межах розгляду справи про визнання ОСОБА_3 , 1921 року народження, недієздатною, позивачем ОСОБА_1 було подано заяву, у якій вона просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 для забезпечення законного права власності матері на 1/2 частку квартири, оскільки їй стало відомо, що її мати подарувала свою частку квартири її братові ОСОБА_2 (а.с.39. том 1, а.с.17, том 1) Актом № 570 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 28.12.2011 р.-13.03.2012 р., який позивач долучила до матеріалів справи, встановлено, що ОСОБА_3 , 1921 року народження, психічним захворюванням страждає приблизно з 2001 року та з цього часу не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.142-146, том 1). У травні 2007 року ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спадкового майна ( після смерті батька сторін ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просив виділити йому квартиру АДРЕСА_1 в цілому, з виплатою ОСОБА_1 вартості 1/6 частки квартири, 23.10.2008 року ОСОБА_1 - зверталась в суд із заявами про накладення арешту на спадкове майно (Том-2 а.с.41-42.) та в обгрунтуваннях доводів апеляційної скарги від 26.08.2008 року на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 11.03.2008 року, зазначала, що її матір страждає психічними розладами та подарувала ОСОБА_2 належну їй частку в квартирі (Том-1 а.с.35-38).

З наведених мотивів, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що апелянту з 2005 року було відомо, що її матірОСОБА_3 , 1921 року народження, страждає психічним захворюванням, як і те, що така відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про укладення 05.01.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , такі правочини не оспорювала, а за захистом свого права до суду звернулася лише 11.07.2014 року, тобто за спливом позовної давності.

Окрім того, належних доказів на підтвердження поважності причин для поновлення такого строку, позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2020 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.