22-ц/804/793/20
221/6718/17

Головуючий у 1-й інстанції Безрук Т.В.
Суддя-доповідач: Попова С.А.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Галстяна Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 12 грудня 2019 року, ухваленого у складі судді Безрук Т.В., повний текст рішення складено 22 грудня 2019 року,

по цивільній справі

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, зобов`язання повернути земельну ділянку та відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в обґрунтування зазначивши наступні обставини.

Позивач є власником земельної ділянки площею 1,7593га, кадастровий номер :01:000:0886, розташованої на території Рибинської сільської ради Волноваського району Донецької області, яку він успадкував від своєї матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Набуте право власності встановлено рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 25.05.2015 року. У 2015 році він зареєстрував своє право власності на вказану земельну ділянку.

Після ознайомлення зі змістом договору оренди вказаної земельної ділянки без номеру і дати укладення, укладеної між його матір`ю ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , зареєстрованого у Держкомземі Волноваського району за № 02491 від 15.05.2012р., він виявив, що в договорі стоїть підпис, що не належить матері, на час реєстрації договору у травні 2012 року мати вже була померлою майже п`ять місяців. На його звернення у Держгеокадастрі у Волноваському районі його поінформували, що договір оренди земельної ділянки від імені його матері підписаний начебто на підставі довіреності. Вважає, що вказаний договір є недійсним, оскільки на час його укладання мати вже була померлою, а якщо і була довіреність, то відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка її видала. За таких обставин, на думку позивача, укладений між його матір`ю та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки слід визнати недійсним, витребувати спірну земельну ділянку з володіння ОСОБА_4 та на підставі ст. 152, 156 Земельного Кодексу України стягнути з останнього збитки у вигляді неотриманої вигоди орендної плати за землю, які відповідач повинен був би йому сплатити за користування земельною ділянкою у розмірі 11037,42грн, виходячи з того, що відповідно до п.п. 1,5 ст. 288 Податкового кодексу України річна сума орендної плати не може бути меншою 3% нормативної грошової оцінки землі (34854, 68 грн. х 1,7593 х 6: 100 х3% = 11037, 42).

В ході розгляду справи представником відповідача подано заяву (т. 1 а.с. 124, 135, 141т. 2 а.с. 208-211, 217) про стягнення з позивача на користь відповідача витрати за відрив від звичних занять в розмірі 1099,64грн згідно із ч. 2 ст. 138 ЦПК України, і за сплату судового збору за подачу апеляції в 2018 році 352,40грн. (т. 1 а.с. 161-164, 174-176); а на користь представника відповідача ОСОБА_5 витрати за відрив від звичних занять в розмірі 872,22грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 34-36, 52, т. 2 а.с. 1-6), не погоджуючись із заявленими до нього вимогами, зазначив, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки укладений належним чином, з одного боку підписаний ним, а від імені ОСОБА_3 її молодшим сином ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою довіреністю від 21.11.2011р., який тоді ж 21.11.2011р. отримав наперед орендну плату за земельну ділянку за період з 2012 року по 2019 рік включно, про що є власноручно написав розписку. Ще 02.10.2009 року ОСОБА_3 власноручно написала заяву директору ТОВ «УкрЛан», в якій зазначила, що заключає договір з ним, ОСОБА_1 . І позивач знав з 2009 року, що він орендує земельну ділянку його матері. Договір зареєстрований у відділі Держкомзему Волноваського району. Вважає, що ніяких істотних збитків позивач ОСОБА_2 не поніс.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 12 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, зобов`язання повернути земельну ділянку та відшукування збитків за незаконне використання земельної ділянки, задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди землі реєстраційний номер 02491 від 15 травня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,7593 га, кадастровий номер :01:000:0886, розташовану на території Рибинської сільської ради Волноваського району Донецької області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 1280грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, керувався положеннями ст.ст. 202, 628, 638, 207, 215, 216 ЦК України, та виходив з того, що під час підписання спірного договору оренди земельної ділянки від імені ОСОБА_3 волевиявлення останньої на його укладення було відсутнє, оскільки договір вона не підписувала і під час його складання присутньою не була, що також свідчить про відсутність її вільного волевиявлення, як орендодавця. Дані обставини є підставою для визнання оспорюваної угоди недійсною і застосування наслідків недійсності правочину у вигляді зобовязання відповідача повернути позивачеві предмет договору- спірну земельну ділянку площею 1,7593га.

Суд не погодився із доводами сторони відповідача щодо наявності підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності, оскільки позивачем не пропущений трирічний строк звернення до суду із даним позовом у грудні 2017 року, який має обчислюватись з моменту отримання права власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення суду від 25.05.2015 року.

Вимоги про стягнення з відповідача збитків у вигляді неотриманої вигоди у розмірі 11037 гривень позивачем ОСОБА_2 не підлягають, як вважав суд, задоволенню, оскільки не доведені належними засобами доказування наявності всіх умов, необхідних для застосування цивільно-правової відповідальності в даній частині.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі (т. 2 а.с. 243-248) ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення в частині визнання недійсним договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку, стягнення судових витрат, скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог. А також просить стягнути з позивача на користь відповідача та його представника компенсацію за відрив від звичайних занять: на користь відповідача ОСОБА_1 803,65грн., на користь представника ОСОБА_5 928,76грн., а також відшкодувати за рахунок позивача витрати з оплати у 2018 році судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 352,40грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не застосовано наслідків спливу строку позовної давності у вигляді відмови у позові, що є неправильним. Так, рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 25.05.2015р. встановлено, що на момент відкриття спадщини (земельної ділянки) 27.12.2011р. позивач ОСОБА_2 вже прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з померлою (матір`ю), фактично вступив в керування та володіння спадковим майном. Цим рішенням підтверджено, час, коли ОСОБА_2 довідався або міг довідатись про порушення його права це момент прийняття спадщини 27.12.2011 року, і з якого починається відлік строку позовної давності, про що відповідачем було заявлено в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення (а.с. 208-211). Дані обставини згідно із ст. 82 ЦПК України мають преюдиційне значення для розгляду справи з оспорювання договору оренди земельної ділянки, але це суд проігнорував і залишив поза увагою те, що позивач звернувся до суду із даним позовом аж через шість років після укладеного договору.

Договір оренди землі є чинним, ніхто не визнавав нікчемність правочину. Судом встановлено, що відповідач двічі укладав договір оренди з ОСОБА_3 і до 2011р., і в 2011р. Позивач знав і в 2011 і в 2012 році про те, що ОСОБА_1 почав виконувати свої обов`язки орендаря згідно оспорюваного договору оренди, який безпідставно вважає нікчемним. Відповідач більше 10-ти років відкрито і публічно використовує земельну ділянку, без порушень, своєчасно сплачує всі відповідні платежі і податки, виконує потрібні звіти і роботи. Про те, що він орендує землю з 2009 року знав і позивач, що підтверджував в судових засіданнях. Зараз земельна ділянка засіяна зерновими, врожай яких буде збиратися у 2020 році.

У п. 38 договору оренди передбачено, що у випадку смерті орендодавця і переходу права власності до його спадкоємців, умови договору виконуються сторонами у повному обсязі. Суд на це не зважив.

ОСОБА_6 (уповноваженої особи орнедодавця) від 21.10.2011р. (тобто до смерті орендодавця ОСОБА_3 у грудні 2011 року) підтверджено отримання орендної плати за 2012 рік і по 2017 рік. Також сплачено орендну плату за 2018 і 2019 роки, що підтверджено експертними висновками у кримінальному провадженні і самим позивачем в с/з 05.12.2019 і 12.12.2019.

Суд не зробив належної оцінки відповідям позивача 28.11.2019р., в тому числі відсутності доказів щодо спричинення позивачеві збитків, що він з 2015 року не платить ніяких обов`язкових платежів за орендовану землю, що позивачеві відомо орендування відповідачем земельної ділянки з 2009 року, і що після поховання матері з 2012 року він почав спілкуватись із відповідачем з приводу подальшої долі і умов оренди земельної ділянки, яка була у власності матері, що позивач читав і в 2009 році і в 2012 році і знає умови договору оренди між матір`ю ОСОБА_7 і ним ( ОСОБА_1 ) і що йому відомо, що відповідач 7 разів платив оренду землі його братові ОСОБА_3 , про що є відповідна розписка; що позивач не оскаржував нотаріально посвідчену довіреність від матері ОСОБА_3 на молодшого сина ОСОБА_8 . Звертає увагу, що позивач не просить стягнути недоотриману орендну плату, а просить у позові лише збитки, спричинені нібито самовільним зайняттям земельної ділянки.

Також суд не надав належної оцінки поясненням свідка ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_3 власноруч писала заяву попередньому орендарю ТОВ «УкрЛан» про те, що вона заключає договір оренди своєї земельної ділянки із ОСОБА_1 ; що за повідомленням ОСОБА_3 від її імені отримував гроші орендної плати (в тому числі наперед) ОСОБА_10 і писав відповідні розписки; сама ОСОБА_3 пропонувала подовжити договір оренди, на підставі чого сином ОСОБА_3 по довіреності було укладено новий договір оренди.

Крім того відповідач посилався на низку процесуальних порушень: суд викликав свідка ОСОБА_3 , направивши повідомлення за сім днів, а не за 10 днів шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, та не визнавав його третьою особою на боці відповідача; не витребував з Волноваського відділу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області і з Центру Державного земельного кадастру документи, по яких можна встановити наміри позивача, початок переоформлення, обміну землі, тощо; на заперечення на дії головуючий суддя не реагувала, не вносила цих відомостей до протоколу судового засідання, не виносила відповідних ухвал; не розглядала клопотання, на заяви про відвід суддів, секретарів не реагувала; суддя не досліджувала доказів позивача, а позивачем взагалі не представлено доказів, та не досліджувала доказів відповідача; не досліджувались два кримінальних провадження, що були витребувані судом; суддя не розглядала неодноразових заяв про врегулювання спору за участю судді; розподіл судового збору вчинений судом не пропорційно до задоволених вимог.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України справа розглядається у відсутність належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи сторін і їх представників.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, за рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 25.05.2015 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 1,7593 га, кадастровий номер :01:000:0886, розташованої на території Рибинської сільської ради Волноваського району Донецької області, яка належала його матері ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 7).

Право власності позивача зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 09.09.2015р., що підтверджено відповідним витягом (т. 1 а.с. 8).

За договором оренди землі, який не містить числа, місяця та року його укладення, ОСОБА_3 передала спірну земельну ділянку в оренду ОСОБА_1 строком на 49 років. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 31206,01грн, договір зареєстровано у відділі Держкомзему Волноваського району 15.05.2012р. за № 0 2491 (т. 1 а.с. 11,12).

За змістом представленої відповідачем довіреності від 01.11.2011 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_3 бути її представником з питань для яких не є обов`язковою її особиста участь та допускається представництво: отримувати належну їй пенсію за будь які періоди у будь якому поштовому відділені Донецької області; представляти її інтереси в будь яких управліннях Пенсійного фонду України з питань переоформлення виплати належних їй пенсії та інших виплат; представляти її інтереси у банківських та інших фінансових установах з питань відкриття на її ім`я будь яких рахунків для отримання пенсії та інших належних їй виплат; отримувати у банківських та інших фінансових установах банківську картку та конверт з персональним ідентифікаційним номером (ПІНкод) для користування банкоматами та електронними терміналами з ПІН клавіатурою. За вказаною довіреністю представнику надано право подавати від імені ОСОБА_3 будь які документи, розпоряджатися на власний розсуд грошима, в сумах йому відомих, без обмежень при цьому їх розміру, отримувати належні їй гроші (пенсію), компенсаційні виплати, розписуватися за неї, підписувати заяви, документи при отриманні банківської карти та конверту з персональними ідентифікаційним номером (ПІН-код) для користування банкоматами та електронними терміналами з ПІН клавіатурою, сплачувати належні з неї платежі, проводити необхідні переговори та узгодження, підписувати будь які документи, що стосуються дій за цією довіреністю, а також виконувати всі інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень (т. 1 а.с. 39).

Згідно заяви від 02.10.2009р. ОСОБА_3 повідомляла ТОВ «УкрЛан» про намір укладення договору оренди її земельної ділянки із ОСОБА_1 (т.1 а.с. 40).

За розпискою від 21.10.2011р. ОСОБА_3 у зв`язку із скрутним матеріальним становищем отримав від ОСОБА_1 орендну плату матері за 2012 2017рр. в сумі 4500грн. (т. 1 а.с. 43).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою ст. 202 ЦК ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша ст. 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (часина перша ст. 638 ЦК України).

Відповідно до статті 13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі у редакції Закону, чинного на момент укладення спірного договору, набирає чинності з моменту його державної реєстрації (ст. ст. 14, 18 Закону України Про оренду землі ).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, за ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За ч. 3 наведеної норми: захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною.

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд вважав доведеними обставини і, беручи до уваги зібрані по справі докази (письмові матеріали справи, витребувані матеріали кримінальних проваджень, матеріали реєстраційної справи, пояснення свідка ОСОБА_9 ) і визнані сторонами обставини, колегія суддів з цим погоджується, що ОСОБА_3 спірний договір оренди земельної ділянки не підписувала, не була присутня під час його складання, а договір від її імені підписаний іншою особою (молодшим сином ОСОБА_3 ) за довіреністю, якою не наділявся правом підписувати договори оренди власної земельної ділянки (на відміну від повноважень з питань оформлення, отримання пенсійних, соціальних виплат).

Так, визнаними сторонами обставинами є той факт, що договір оренди земельної ділянки підписаний не ОСОБА_3 .

В сенсі ч. 2 ст. 207 ЦК України обов`язковою ознакою письмової форми є те, що сторони власноручно вчиняють підпис на відповідному документі при укладенні правочину.

Проведеною в межах кримінального провадження експертизою № 1/22-14 від 11.03.2019р встановлено, що підписи: в графі «Орендодавець» на оспорюваному договорі оренди землі, зареєстрованому у відділі Держкомзему Волноваського району про що у державному реєстрі земель за № 02491 від 15.05.2012р.; у графі «Орендодавець земельної ділянки» на акті встановлення в натурі меж земельної ділянки; у графі «Передав Орендодавець» на акту прийому-передачі земельної ділянки від імені ОСОБА_3 на розписці від 21.10.2011р.; у графі «Контроль (подпись, дата)» на «Карточке ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 » у рядках «26.09.2011», «26.09.2011», «26.09.2011», «21.10.2011», 21.10.2011», « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та « ІНФОРМАЦІЯ_4 » - виконані однією особою.

Сторони під час судового розгляду, допитана свідок пояснювали підписання оспорюваного договору молодшим сином ОСОБА_3 ОСОБА_3 , яким і отримувались гроші від оренди земельної ділянки.

За положеннями ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Проте, в оспорюваному договорі оренди від імені орендодавця ОСОБА_3 міститься підпис іншої особи, який: по-перше, не засвідчено відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи; по-друге: в тексті договору не засвідчено, що від імені орендодавця ОСОБА_3 , діє будь-яка інша особа на підставі довіреності зокрема, не міститься посилання, що від імені ОСОБА_3 діє за довіреністю ОСОБА_3 .

Тим більше, в ході судового розгляду справи не здобуто доказів на уповноваження ОСОБА_3 свого сина ОСОБА_3 укласти договір оренди конкретної, наділеної родовими ознаками, земельної ділянки в даному випадаку спірної земельної ділянки площею 1,7593га.

В сенсі положень ч. 1 ст. 207 ЦК України підтвердженням вчинення правочину в письмові формі є фіксація його змісту в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

В даному ж випадку не здобуто доказів листування і погодження істотних умов договору оренди саме між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . В інших документах не вбачається волі ОСОБА_3 на передачу в оренду на певних умовах своєї земельної ділянки ОСОБА_1 .

А адресований ОСОБА_3 лист на ім`я керівника ТОВ «УкрЛан» від 02.10.2009р., прийнятий 02.12.2009р. ОСОБА_11 про укладання подальшого договору із ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 40) не підміняє собою договір про оренду земельної ділянки, а свідчить про існування наміру станом на 02.10.2009р. Втім, реєстрація спірного договору оренди, який не датовано взагалі, і не підписано особисто ОСОБА_3 , відбулася аж через два роки у травні 2012 року ( ОСОБА_1 замовив оформлення реєстраційної справи 20.12.2011р.), що правильно врахував суд першої інстанції.

Відтак, за відсутності даних про укладення, чинність у зв`язку з державною реєстрацією інших договорів між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , що передували спірному договору, зареєстрованому 15.05.2012р., як доказів усталеної практики відносин між сторонами в розумінні ч. 4 ст. 213 ЦК України, немає підстав для твердження про існування справжньої волі ОСОБА_3 на передання нею в оренду своєї земельної ділянки.

Наявність в матеріалах реєстраційної справи (т. 1 а.с. 42-44) щодо отримання орендної плати сином ОСОБА_3 ОСОБА_12 у зв`язку із скрутним матеріальним становищем не є свідченням підпису і підтвердження волевиявлення безпосередньо ОСОБА_3 на укладення цього договору. До того ж, відомості про передання власникові земельної ділянки ОСОБА_3 отриманих ОСОБА_3 за розпискою від 21.10.2011р. коштів орендної плати від ОСОБА_1 відсутні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_2 , відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів вільного волевиявлення ОСОБА_3 за її життя на передачу в оренду ОСОБА_1 за оспорюваним договором оренди її власної земельної ділянки, що є згідно з ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України підставою для визнання цього правочину недійсним.

З урахуванням положень в абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України, у зв`язку із прийняттям судом правильного і обґрунтованого рішення про визнання оспорюваного договору оренди недійсним, наявні підстави для застосування наслідків недійсності договору шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 предмет цього договору - земельну ділянку площею 1,7593га, кадастровий номер :01:000:0886.

Щодо строків позовної давності

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_5 подано заяву про сплив строк позовної давності до пред`явлених до нього позивачем вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З`ясовано, що перехід права власності на об`єкт спадщини - на предмет оренди у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 до її спадкоємця позивача ОСОБА_2 в тлумаченні п. 38 оспорюваного договору оренди відбувся з моменту реєстрації набутого за судовим рішенням права власності на дану земельну ділянку 09.09.2015р.

Зважаючи на конструкцію норми ст. 256 ЦК України, враховуючи виникнення у позивача титульного права власності на земельну ділянку, з приводу якої виник даний спір, з моменту набуття чинності рішення суду від 25.05.2015р. і реєстрації права власності 09.09.2015р., суд першої інстанції вірно виявив момент, з якого позивач вправі захищати своє цивільне право, момент його набуття. У зв`язку з цим, колегія суддів схвалює висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування положень ч. 4 ст. 267 ЦК України щодо наслідків спливу строку позовної давності.

Одночасно з цим, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги з приводу обчислення перебігу строку позовної давності з моменту відкриття спадщини 27.12.2011р., коли позивач фактично прийняв спадщину у вигляді спірної земельної ділянки.

Щодо процесуальних порушень

Порушень вимог процесуального закону при прийнятті рішення про відмову у залученні у якості третьої особи ОСОБА_3 , не витребування з Волноваського відділу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області і з Центру Державного земельного кадастру документів, з огляду на наявні відомості про замовлення реєстраційної справи відповідачем 20.12.2011р. і наявну у справі її копію, тобто до смерті ОСОБА_3 , при дослідженні наявних у справі і представлених сторонами доказів, в тому числі матеріалів кримінальних проваджень, наявних в розпорядженні суду і частково використаних у змісті судового рішення, - апеляційним судом не встановлено. Не розглянутих заяв про відвід судді, секретаря судового засідання не виявлено.

Інші процесуальні порушення, на які посилається відповідач (процедура виклику свідка ОСОБА_3 , не реагування на заперечення щодо дій головуючого судді і не внесення їх до протоколу судового засідання з винесенням відповідних ухвал; не розгляд клопотань щодо врегулювання спору за участю судді), не впливають на правильність висновків суду першої інстанції і не є обов`язковими підставами для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на задоволення за наслідками розгляду спору позовних вимог позивача немайнового характеру (визнання договору оренди недійсним) і вимог майнового характеру (зобов`язання повернути земельну ділянку), суд першої інстанції обґрунтовано з дотриманням положень в п.п. 1, 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір стягнув з відповідача судовий збір в розмірі 1280грн. (640+640) (т. 1 а.с. 1, 122-123). Доводи апеляційної скарги в частині неправильного розподілу судових витрат не є слушними.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 , як така, що не спростовує правильності висновків суду, підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення, як законне і обґрунтоване, - залишенню без змін. У зв`язку з цим відсутні підстави для компенсації відповідачеві витрат з оплати судового збору, сплаченого у 2018 році за подачу апеляційної скарги, та витрат за відрив його і представника від звичайних занять.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2020 року.

Судді: С.А.Попова

Л.М.Кочегарова

О.М.Пономарьова