П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року місто Київ

справа № 372/1825/15-ц

провадження №22-ц/824/13422/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Стельниковичем Сергієм Анатолійовичем,

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2015 року, ухвалене у складі судді Потабенко Л.В.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року позивач ПрАТ «СК «АХА Страхування звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 10 січня 2011 року о 15 год.35 хв. ОСОБА_1 по вул.Тарасівській в м.Києві, керуючи автомобілем «Ауді», д.н.з. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Форд», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вина відповідача підтверджується постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 28 січня 2011 року.

Відповідно до договору добровільного страхування № 141-а10К від 25 березня 2010 року, укладеного між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 , позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_2 , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП,

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_1 , автомобіль «Форд», д.н.з. НОМЕР_2 отримав значені технічні пошкодження, про що свідчить направлення на СТО від 11 січня 2011 року, протокол огляду ТЗ від 20 січня 2011 року, авто товарознавча експертиза № 021/11 з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику ТЗ від 21 січня 2011 року.

Згідно рахунку-фактури № АКК-002047 від 12 січня 2011 року та розрахунку суми страхового відшкодування за договором, вартість матеріального збитку, завданого відповідачем власнику автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП становить 12212 грн.27 коп.

Позивачем було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком, та на виконання умов договору страхування на підставі Страхового акту № 2011/V/OMOD00193/ VESKO1351 від 7 лютого 2011 року було виплачено страхувальнику належне йому страхове відшкодування у розмірі 12212 грн.27 коп.

Отже, виплативши страхове відшкодування страхувальнику, позивач набув право зворотної вимоги до винної у заподіяних збитках особи, тобто до відповідача, як особи винної у настанні страхового випадку та завдані матеріальних збитків страхувальнику.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач на підставі ст.ст.993, 1166, 1191 ЦК України просив позов задовольнити.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2015 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «АХА «Страхування» страхове відшкодування у розмірі 12212 грн.27 коп. та судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп., а всього 12455 грн.87 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Стельникович С.А. подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі посилається на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, посилається на те, що він не був повідомлений про день та час розгляду справи. Крім того, на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія», яке і зобов`язано було відшкодувати будь-які матеріальні збитки у разі настання страхового випадку в межах суми страхового відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «СК «АРКС», який є правонаступником АТ «СК АХА Страхування» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. У відзиві зазначив, що звернення позивача до суду з позовом на підставі ст.27 Закону України «Про страхування» є правомірним. Наданий відповідачем лист МТСБУ жодним чином не підтверджу факт того, що «Ауді», д.н.з. НОМЕР_3 є забезпеченим, оскільки відповідно до листа незрозуміло який транспортний засіб забезпечений, поліс ВЕ 44952 не відповідає типовим полісам виданий МТСБУ, та крім того не зрозуміло на який строк такий поліс укладений, оскільки в листі вказано лише про укладення такого полісу за рік до ДТП та не вказано, чи діяв він на момент ДТП.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 7 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 10 січня 2011 року о 15 год.35 хв. в м.Києві на вул.Тарасовській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ауді», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач, та автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 .

Постаново Голосіївського районного суду м.Києва від 28 січня 2011 року відповідача визнано винним у скоєнні цієї ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., оскільки він допустив порушення п.10.1 ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення з іншим автомобілем.

Внаслідок зіткнення власнику автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_2 було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 12212 грн.27 коп..

На виконання укладеного 26 березня 2010 року з власником пошкодженого автомобіля та ПрАТ «АХА Страхування» договору страхування наземних транспортних засобів, на підставі страхового акту згідно із ст.ст.6,8 Закону України «Про страхування» , позивачем було здійснено страхове відшкодування та виплачено потерпілому суму понесених збитків в розмірі 12212 грн.27 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 721 від 9 лютого 2011 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що до позивача, як страховика, що виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування, перейшло право вимоги до відповідача, як винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, щодо відшкодування заподіяних збитків.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків). Визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом справи фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору ( ст.979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником ( страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування ( ст.5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту ( п.6 ч.4 ст.6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч.1 ст.999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України «Про страхування». До них п.9 ч.1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтями 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика , який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язані.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої не шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром коди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст.3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст.993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц ( провадження № 14-176цс18).

Установлено, що на виконання договору добровільного майнового страхування ПрАТ «АХА Страхування» виплатило своєму страхувальнику страхове відшкодування в сумі 12212 грн.27 коп. До позивача перейшло право вимоги потерпілої у дорожньо-транспортній пригоді у деліктному зобов`язанні.

З листа МТСБУ від 14 жовтня 2013 року слідує, що у відповідь на лист адвоката Стельниковича С.А. від 7 жовтня 2013 року дирекція МТСБУ 10 жовтня 2013 року здійснила запит до єдиної централізованої бази даних МТСБУ, яка формується на підставі відомостей отриманих від страховиків - членів МТСБУ і повідомила, що за результатами запиту отримано інформацію щодо договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/445952, укладеного 1 лютого 2010 року ПрАТ «Українська екологічна СК» по відношенню до транспортного засобу AUDI A6 д.н.- НОМЕР_4 . (а.с.101).

Зазначена інформація дає підстави стверджувати, що автомобіль AUDI A6 д.н.- НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди, був забезпеченим, цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована.

За таких обставин зобов`язаним суб`єктом перед позивачем, до якого перейшло право вимоги потерпілої у ДТП особи, є страховик ОСОБА_1 , як винної особи.

Допущені у листі МТСБУ неточності, а саме зайва цифра у державному номерному знаку, а також відсутність однієї цифри у номері договору, на що посилається представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, не спростовує обставин, на які посилався ОСОБА_1 як у заяві про перегляд заочного рішення, так і в апеляційній скарзі, а саме на те, що 1 лютого 2010 року ним був укладений договір з ПрАТ «Українська екологічна СК» у формі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за серією бланку ВЕ -0445952, з терміном дії договору до 2 лютого 2011 року. На момент ДТП, яка сталась 10 січня 2011 року, його цивільно-правова відповідальність перед третіми особами, як власника транспортного засобу «Ауді-А6», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована.

Належними та допустимими доказами обставини, на які посилається відповідач і які підтверджені листом МТСБУ, позивачем, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку не спростована, зокрема не надано доказів того, що відповідачем на час ДТП договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не укладався. Крім того, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги у позовній заяві, не посилався на те, що відповідальність має нести винна особа, оскільки така не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Обов`язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 25500 грн. на одного потерпілого.

Отже, зважаючи на те, що дорожньо-транспортна пригода, винним у якій визнаний ОСОБА_1 , сталася під час дії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по відношенню до транспортного засобу AUDI A6 д.н.- НОМЕР_1 , і ОСОБА_1 своєї згоди на відшкодування завданої ним шкоди ОСОБА_2 не надавав, про що свідчить, зокрема, його позиція, викладена в заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі, тому підстави покладати на відповідача відповідальність за завдані потерпілій збитки, в межах ліміту страхового відшкодування, відсутні.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є помилковим.

Крім того, апеляційний суд вважає неправильним висновок суду першої інстанції стосовно того, що відповідач належним чином повідомлявся про час і місце слухання справи, а тому суд першої інстанції не мав підстав розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві відповідачем зазначений ОСОБА_1 , адреса місця проживання якого зазначена: АДРЕСА_1 . За таким прізвищем судом першої інстанції перевірялась інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області ОСОБА_1 зареєстрованим не значиться (а.с.57). При цьому, слід зазначити, що у постанові Голосіївського районного суду м.Києва від 28 січня 2011 року, що надана позивачем до позовної заяви, правильно зазначено як прізвище, так і адреса проживання ОСОБА_1 .

Справа призначалася до розгляду на 23 червня 2015 року та 10 серпня 2015 року. Жодних повідомлень на адресу відповідача направлено не було.

Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

В матеріалах справи міститься текст оголошення, а також копія газети «Урядовий кур`єр».

Разом з тим, зважаючи на те, що прізвище в оголошенні зазначено невірно, тим більше, з урахуванням того, що місце проживання ОСОБА_1 відомо, але позивачем невірно зазначено у позові, підстав вважати, що відповідач був належним чином повідомленим про слухання справи, немає.

Відповідно до п.4 ч.1, п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Отже, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 про день та час розгляду справи повідомлений не був, про що останній посилається в апеляційній скарзі, наявні, передбачені п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, підстави для скасування рішення суду першої інстанції .

Оскільки вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з позивача підлягає стягненню витрати відповідача ОСОБА_1 по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Стельниковичем Сергієм Анатолійовичем, задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2015 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.

Стягнути з ПрАТ «АХА «Страхування» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 631 грн.50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус