ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року

м.Суми

Справа №587/1514/20

Номер провадження 22-ц/816/2107/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

сторони:

позивач - Державна екологічна інспекція у Сумській області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Бездрицька сільська рада Сумського району Сумська обласна рада,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 серпня 2020 року в складі судді Черних О.М., ухваленого у м. Суми, -

в с т а н о в и в :

17 липня 2020 року Державна екологічна інспекція у Сумській області (далі - Інспекція) звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків в розмірі 34651,61 грн, а саме: 10395,48 грн - до спеціального фонду Державного бюджету України, 6930,32 грн - до спеціального фонду обласного бюджету Сумської обласної ради, 17325,80 грн - до спеціального фонду місцевого бюджету Бездрицької сільської ради.

Вимоги позову мотивовано тим, що в період з 20 по 21 серпня 2019 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Шимко О.І. в присутності відповідача було проведено перевірку по дотриманню вимог природоохоронного законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та актом встановлено, що відповідач, як суб`єкт господарювання, здійснював використання поверхневих вод для товарного риборозведення (аквакультури) в період з 31 травня 2010 року по 20 серпня 2019 року без відповідного дозволу, внаслідок чого була завдана шкода навколишньому природному середовища. Оскільки 26 листопада 2019 року відповідач припинив підприємницьку діяльність, тому позов подано у порядку цивільного судочинства.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18 серпня 2020 року позов Інспекціїзадоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 збитки в сумі 34651,61 грн, завдані внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства України, а саме: 10395,48 грн - до спеціального фонду Державного бюджету України, 6930,32 грн - до спеціального фонду обласного бюджету Сумської обласної ради, 17325,80 грн - до спеціального фонду місцевого бюджету Бездрицької сільської ради, з початковим зарахуванням стягуваної суми на рахунок Бездрицької сільської ради.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Інспекції витрати на сплату судового збору в сумі 2102 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спір у даній справі відноситься до господарської юрисдикції, оскільки збитки позивачу були завдані ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем, тобто суб`єктом господарювання.

У відзиві на апеляційну скаргу Інспекція просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому зазначає, що спір про стягнення завданих відповідачем збитків, як фізичною особою-підприємцем, вже був предметом розгляду господарського суду у справі № 920/242/20, у якій ОСОБА_1 заявив клопотання про закриття провадження у зв`язку з тим, що він 26 листопада 2019 року припинив господарську діяльність. Відтак, господарський суд закрив провадження у справі. На думку заявника, відповідач зловживає своїми процесуальними правами та має на меті уникнути відповідальності за завдані збитки. Також зазначається, що посилання в апеляційній скарзі на правову позицію суду касаційної інстанції у справі № 127/23144/18 до спірних правовідносин застосовувати не можна, оскільки предметом розгляду господарської справи було відшкодування договірної шкоди, а у даній справі мова йде про позадоговірну шкоду.

У відзиві на апеляційну скаргу Сумська обласна рада також просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає про зловживання відповідачем процесуальними правами з метою уникнення відповідальності за заподіяну шкоду, а також про безпідставне посилання відповідача на правову позицію, викладену у господарській справі № 127/23144/18.

На підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі договору оренди земельної ділянки від 31 травня 2010 року фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в оренду на 10 років була передана земельна ділянка загальною площею 17,1549 га, у тому числі вода 11,1641 га, пасовища 5,8172 га, під гідротехнічними спорудами 0,1736 га (а.с. 10-12).

За наслідками проведеної Інспекцією планової перевірки на предмет додержання вимог природоохоронного законодавства 21 серпня 2020 року складено Акт № 476/08, яким встановлено, що суб`єкт господарювання ОСОБА_1 здійснював використання поверхневих вод для товарного риборозведення (аквакультури) в період з 31 травня 2010 року по 20 серпня 2019 року без дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням вимог Водного кодексу України (а.с. 20, 21-27).

Того ж дня, 21 серпня 2019 року, відповідачу видано припис № 331/08 про усунення виявлених порушень, отримання дозволу на спеціальне водокористування на водойму та розроблення технологічного паспорту водойми (а.с. 21, 28-30).

Факт здійснення відповідачем самовільного водокористування поверхневого водного об`єкту підтверджується листом Департаменту екології та охорони природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації № 01-19/518 від 19 лютого 2020 року (а.с. 38), листом Регіонального офісу водних ресурсів у Сумській області № 219 від 19 лютого 2020 року (а.с. 37) та листом Управління державного агентства рибного господарства у Сумській області № 1-3-5/277-20 від 20 березня 2020 року (а.с. 40).

Розмір збитків, обумовлених самовільним використанням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 водних ресурсів при відсутності дозвільних документів становить 34651,61 грн (а.с. 41).

26 листопада 2019 року зареєстровано припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с. 53).

Листом від 09 січня 2020 року № 05-06-06/20 Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області повідомило позивача про наявні відкриті реквізити рахунків для зарахування надходжень до бюджету по коду бюджетної класифікації - 24062100 (грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності) в тому числі реквізити рахунку по коду бюджетної класифікації - 24062100 для Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 33-34).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що несплата ОСОБА_1 шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, призводить до ненадходження до бюджету коштів, необхідних для забезпечення функцій держави, визначених Конституцією України, та відповідно завдає шкоди інтересам держави.

Апеляційний суд з висновками суду першої інстанції повністю погоджується.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Дозвіл на спеціальне водокористування видається: державними органами охорони навколишнього природного середовища у разі використання води водних об`єктів загальнодержавного значення; Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими Радами за погодженням з державними органами охорони навколишнього природного середовища у разі використання води водних об`єктів місцевого значення (ч. 2 ст. 49 Водного кодексу України).

За змістом ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у порушенні правил спеціального водокористування.

Отже, чинним законодавством встановлено самостійні підстави для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зокрема внаслідок самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

При цьому, необхідно виходити з презумпції вини правопорушника, тобто позивач не повинен доводити наявність вини відповідача, навпаки, відповідач повинен довести, що збитки завдано не з його вини.

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції відповідачем не спростовано викладених у відповідному Акті перевірки від 21 серпня 2020 року № 476/08 обставин використання поверхневих вод для товарного риборозведення (аквакультури) у період з 31 травня 2010 року по 20 серпня 2019 року без дозволу на спеціальне водокористування, як і

не спростовано суму нарахованої внаслідок цього шкоди на загальну суму 34651,61 грн та її складових.

Відповідач не довів відсутність вини у заподіянні шкоди.

Отже, оскільки дозвіл на спеціальне водокористування відповідач не отримував, тому висновок місцевого суду про наявність вини відповідача є такими, що відповідає нормам закону, а відтак судом правомірно покладено на відповідача обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що даний спір підсудний господарському суду є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Стаття 32 ЦПК України встановлює недопустимість спорів про підсудність.

Так, у господарській справі № 920/242/20 за позовом Інспекції до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 34651,61 грн збитків завданих внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства України суд ухвалою від 09 квітня 2020 року закрив провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Зокрема, судом було встановлено, що відповідач подав заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з припиненням діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .

Водночас, у даній справі ОСОБА_1 також вказує про необхідність закриття провадження, оскільки справа підсудна господарському суду, що, на думку апеляційного суду, створить позивачу перешкоди у реалізації права на судовий захист та ставить під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

Згідно із ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами та вказує, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції.

Крім того, припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи не має наслідком припинення її зобов`язань, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, з огляду на наведену вище аргументацію апеляційний суд дійшов висновку, що розгляд цього спору має завершитися за правилами цивільного судочинства.

Ухвалюючи рішення у даній справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються необхідності переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на

всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач В.І.Криворотенко

Судді: О.І. Собина

Т.А.Левченко