УХВАЛА

10 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 757/55901/19-ц

провадження № 61-16254ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду від 26 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, про відшкодування моральної шкоди, завданої постановою про закриття кримінального провадження,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 250 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому постановою про закриття кримінального провадження.

В обґрунтування позову зазначав, що 07 вересня 2018 року слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_2 винесено постанову, якою закрито кримінальне провадження № 0000001 від 03 січня 2018 року на підставі пункту 2 частини першої статті 364 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24 вересня 2019 року вказану постанову скасовано.

Зобов`язано слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження № 0000001 від 03 січня 2018 року, вчинити передбачені кримінальним процесуальним законом дії направлені на забезпечення повноти досудового розслідування, викладені в ухвалі слідчого судді.

На думку заявника, діями слідчого ОСОБА_2 йому завдано моральну шкоду через повну бездіяльність слідчого та умисне невизнання його потерпілим, що призвело до нервового стресу та вплинуло на звичайний ритм життя.

На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на свою користь 250 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої постановою про закриття кримінального провадження.

Рішенням Печерського районного суду від 26 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , виходили з того, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що внаслідок дій слідчого по закриттю кримінального провадження йому (позивачу) завдано моральну шкоду, в матеріалах справи відсутні рішення суду або інші акти, передбачені законодавством України, якими б визналась незаконність дій слідчого.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду від 26 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята

статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 250 тис. грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 250 = 525 500, 00 грн).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, а Верховним Судом не встановлено обставин, за наявності яких судові рішення в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягали б касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду від 26 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, про відшкодування моральної шкоди, завданої постановою про закриття кримінального провадження відмовити.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов