Справа № 604/207/20
Провадження № 2/604/251/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

Головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участі

секретаря судового засідання Гамана В.Т.

розглянувши в судовому засіданні в смт. Підволочиську в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Кулеба І.І., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , 2002 р.н., який продовжує навчання, в розмірі ј частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісяця, починаючи з 11 січня 2020 року до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох річного віку.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що з 15 серпня 2001 року сторони перебували у шлюбі , який розірвано рішенням Підволочиського районного суду від 30 січня 2018 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який з дня розлучення сторін проживає з матір`ю. Згідно рішення Підволочиського районного суду від 27 квітня 2018 року відповідач сплачував аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На даний час ОСОБА_3 є повнолітнім, навчається на третьому курсі Технічного коледжу Тернопільського національного технічного університету ім. Івана Пулюя, форма навчання платна. Позивач не спроможна самостійно забезпечувати потреби сина пов`язані з оплатою за навчання, проїзд, проживання, придбання одягу, підручників, продуктів харчування. ОСОБА_3 , який є студентом денної форми навчання, не має можливості самостійно заробляти кошти, та, навчаючись на контрактній формі, стипендії не одержує. Відповідач матеріально забезпечений, має у власності земельну ділянку, яка перебуває в оренді, придбав квартиру, проте добровільно сплачувати аліменти на утримання сина відмовляється, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 30 березня 2020 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача подала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , 2002 р.н., який продовжує навчання, в розмірі ј частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісяця, починаючи з дати пред`явлення позову до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох річного віку, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач відзив на позов не надав, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді, причини його неявки суду не відомі, а тому у відповідності до ст.281 ЦПК України, слід ухвалити заочне рішення по справі.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247,179 ЦПК України, виходячи з наступного:

Як убачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30 січня 2002 року ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іванівка Підволочиського району. Його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання та копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що повнолітній ОСОБА_3 є сином сторін, проживає з матір`ю, навчається на третьому курсі Технічного коледжу Тернопільського національного технічного університету ім. Івана Пулюя та потребує матеріальної допомоги.

Згідно пояснень позивача відповідач має можливість матеріально допомагати сину, проте добровільно надавати кошти відмовляється.

Судом не встановлено, що відповідач за своїм станом здоров`я не може виконувати своїх обов`язків з утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки є працездатною особою і спроможний сплачувати аліменти.

Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, регулюються Конституцією України, СК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється в разі припинення навчання (ч.2 ст.199 СК України).

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України).

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.ч.1, 2 ст.200 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчанняпідлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 13, 141, 247, 263-265, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 183, 191, 199, 200 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , адреса проживання АДРЕСА_2 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , адреса проживання АДРЕСА_2 ,ІПН НОМЕР_2 , в користь ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ,аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісяця, починаючи з 13 березня 2020 року до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення сином 23 років.

Стягнути із ОСОБА_2 , адреса проживання с. Іванівка Підволочиського району Тернопільської області,ІПН НОМЕР_2 , 840,80 гривень судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання в межах суми платежу за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий суддя - підпис

згідно з оригіналом :

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області Н.Б.Сташків