Провадження № 22-ц/812/1928/20 Доповідач апеляційної інстанції-Тищук Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Миколаїв

справа № 481/1393/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Горенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області, постановлену 19 жовтня 2020 року суддею Уманською О.В. в приміщенні цього ж суду зі складанням її повного тексту, у справі за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 ,

третя особа - Новобузький районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси)

про виключення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника, звернувся з позовом до ОСОБА_2 про виключення майна з-під арешту.

Позивач зазначав, що вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 13 червня 2000 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 140 та частиною 1 статті 229-6 КК України з призначенням покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини майна належного йому на праві власності. Крім цього частково задоволено цивільний позов ОСОБА_2 та стягнуто 14 423 грн. матеріальних збитків. Постановами державних виконавців ВДВС Новобузького РУЮ у Миколаївській області від 6 жовтня 2009 року, 11 жовтня 2011 року та 19 липня 2013 року накладено арешт на належне йому майно та оголошено заборону на його відчуження. У подальшому виконавчі провадження були завершені, виконавчий лист повертався стягувачці без виконання. Виконавчі провадження знищені у зв`язку з закінченням строку зберігання. Вказує, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинув 30 жовтня 2016 року. На даний час відкритих виконавчих проваджень відносно позивача немає.

Посилаючись на порушення його прав накладенням арешту та забороною відчуження належного йому майна, за завершеними виконавчими провадженнями, та на відмову державної виконавчої служби припинити обтяження, ОСОБА_1 просив припинити чинність обтяження.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2020 року у відкритті провадження відмовлено на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, у зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника, просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на підвідомчість спору суду цивільної юрисдикції у зв`язку з тим, що позивач звернувся до суду за захистом свого цивільного права, а саме права власності на майно.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, повідомлені належним чином. Представник апелянта надав заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу без участі апелянта та його представника, апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що підставами обтяження майна позивача є постанови державних виконавців ВДВС Новобузького РУЮ від 6 жовтня 2009 року, 11 жовтня 2011 року та від 19 липня 2013 року (а.с. 5-6).

Усі виконавчі провадження, за якими виносились постанови завершені, виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с. 8, 9-14).

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають в порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданих на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «судом, встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Стаття 2 КАС визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною першою статті 287 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то юрисдикція адміністративних судів на розгляд спорів зазначеної категорії не поширюється.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити чинність обтяження у вигляді арешту майна боржника, накладеного в рамках виконавчого провадження на виконання виконавчого листа, виданого 1 вересня 2009 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за рішенням суду по справі про стягнення з ОСОБА_1 матеріальних збитків, спричинених внаслідок скоєння ним злочину. Відповідачем зазначено ОСОБА_2 .

Підстави, порядок звернення та розгляду цивільного позову в кримінальному процесі передбачено статтею 128 Кримінального процесуального кодексу України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду. Зокрема, відповідно до частини четвертої та п`ятої цієї статті форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, установленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Тобто інститут цивільного позову у кримінальному провадженні є суміжним із позовним провадженням, унормованим ЦПК.

За таких обставин колегія суддів вважає, що цей спір відповідно до положень зазначених вище норм ЦПК не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки він підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

Зазначене кореспондується з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №724/689/16-а.

Отже, у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду скасувати як таку, що була постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статями 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2020 року скасувати, справу направити до суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 18 листопада 2020 року