Ухвала

19 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 623/1520/20

провадження № 61-14553 ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 травня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Касаційного цивільного суду про порушення цивільних прав органом державної влади,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 травня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року у вказаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано усунути її недоліки, а саме: заявнику необхідно надати докази сплати судового збору та уточнену редакцію касаційної скарги, викладену державною мовою. При цьому, заявнику роз`яснено наслідки невиконання цієї ухвали.

02 листопада 2020 року засобами поштового зв`язку на виконання ухвали Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву, у якій звертає увагу на те, що вимога про надання касаційної скарги на українській мові є незаконною. При цьому, просить звільнити від сплати судового збору з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», посилаючись на відсутність доходів за 2019 рік.

Дослідивши заяву на усунення недоліків та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що відсутні підстави звільняти ОСОБА_1 від сплати судового збору, з огляду на таке.

Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вищезазначена норма закріплює дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Його реалізація не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться в безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставин щодо того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому чинним законодавством розмірі. З метою недопущення зловживання процесуальними правами суд має враховувати: предмет спору, наявність у особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, рахунків в банківських та інших фінансових установах та можливість розпорядження ними, вік особи та її працездатність, склад сім`ї та наявність утриманців тощо.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його цивільних прав та обов'язків.

Недопустимість обмеження доступу до правосуддя підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що судовий збір має бути таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачено. В свою чергу розмір судового збору, який не враховує фінансове становище сторони розцінюється як такий, що обмежує право на доступ до правосуддя (справа «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії»).

На підтвердження скрутного матеріального становища заявник надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів за перший і другий квартал 2018 року.

Закон зобов`язує оцінювати майновий стан заявника з огляду на наявність у особи реального доходу за попередній календарний рік.

Заявник, подаючи касаційну скаргу у жовтні 2020 року, не надав докази про розмір доходів за 2019 рік.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що за попередній календарний рік заявник мав дохід, який не дозволяє йому сплатити судовий збір за подачу касаційної скарги.

Касаційна скарга, заява на усунення недоліків та додані до них матеріали не містять даних про те, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою, має незадовільний стан здоров`я. Оцінюючи ці обставини, суд вважає, що відсутні переконливі докази того, що майновий стан ОСОБА_1 перешкоджає сплатити йому судовий збір у розмірі 420,40 грн. При цьому, ОСОБА_1 не заявляв, що такий розмір судового збору становитиме для нього надмірний фінансовий тягар, та не просив суд зменшити його розмір.

Обставини, зазначені у клопотанні, не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки не підтверджують з достовірністю скрутний майновий стан заявника, що перешкоджає йому виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої касаційної скарги судовим збором.

Вказане грунтується на такій конституційній засаді судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України) та узгоджується із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

За таких обставин, у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи викладене вище, зазначений в ухвалі Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року строк для сплати судового збору у розмірі 420,40 грн та уточнення редакції касаційної скарги слід продовжити та повідомити про це заявника.

Керуючись статтями 127, 185, 393 ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір»

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року, до 16 грудня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь