18 листопада 2020 року м. Кремінна
Справа № 414/1779/20
Провадження № 2/414/397/2020
Кремінський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Панчука М.В.,
за участі секретаря судового засідання Білан Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кремінна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
у Кремінський районний суд Луганської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . В даному житловому будинку, також зареєстрована відповідач по справі - донька позивача ОСОБА_2 . В 2013 році між позивачем та відповідачем склалися напружені стосунки і остання виїхала з міста Кремінна Луганської області, засоби зв`язку відсутні, по теперішній час відповідач не приїздила та жодним чином не зв`язувалася із позивачем. Відповідач з 2013 року не проживає за місцем своєї реєстрації, комунальні платежі не сплачуєть, участі в утриманні житла не бере, її особистих речей у будинку не має. У зв`язку із тим, що відповідач зареєстрована в житловому будинку, який належить позивачу, вона позбавлена можливості повноцінно розпоряджатись, користуватись, своєю власністю згідно норм чинного законодавства, у зв`язку із чим вимушена звертатись до суду за захистом своїх прав. Тому позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позивачка в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином; заяв, клопотань або відзиву не надала.
У зв`язку із неявкою в судове засідання відповідачки, яка була належним чином повідомлена про проведення судового засідання, та від якої не надходило заяви про розгляд справи за її відсутності, причини неявки нею не повідомлені, відзиву на позов не подано, а позивачка не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідачки, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за наявними у справі доказами (у заочному порядку).
Ухвалою суду від 22.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Інших процесуальних дій не вчинялося.
Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні засвідчила, що знає сім`ю ОСОБА_1 , вони є її сусідами. ОСОБА_1 живе сама, а свідок та її чоловік більше ніж три роки допомагають по господарству позивачу. Донька позивача ОСОБА_2 не проживає з позивачем. За ці останні три роки, поки свідок з чоловіком допомагають позивачу по господарству вона жодного разу не бачила там відповідача.
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні засвідчила, що позивач ОСОБА_1 є її троюрідною сестрою та вона мешкає по одній вулиці з позивачем. Свідок раніше жила в с. Бараниківка, а в м. Кремінна переїхала в 2008 році. ОСОБА_1 мешкає сама, а свідок та інші сусіди приходять та допомагають їй по господарству через поганий стан здоров`я позивачки. ОСОБА_1 мешкає сама. Свідок знає доньку позивача ОСОБА_2 , останню вона не бачила за місцем проживання сестри вже більше 5 років.
Відповідно до договору дарування зареєстрованого за №2771 04.11.1976, реєстраційного напису №8614 від 18.11.1976, свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 12.06.1956 Кремінським райбюро ЗАГС Ворошиловградської області, свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 , виданого 11.03.2003 Відділом РАЦС Кремінського РУЮ Луганської області позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-10, 17-18).
Як вбачається з відповіді виконавчого комітету Кремінської міської ради Кремінського району Луганської області щодо зареєстрованого місця проживання від 14.09.2020 № 03-06-02/2366, будинкової книги та паспорта НОМЕР_3 , виданого 01.08.2001 Кремінським РВ УМВС України в Луганській області на ім`я ОСОБА_2 , остання зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 11-13, 15, 29).
Згідно акту про встановлення факту проживання за адресою АДРЕСА_1 від 03 вересня 2020 року, ОСОБА_2 не мешкає за вказаною адресою (а.с. 14).
Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у цивільних правовідносинах та предметом спору є право на проживання у житловому будинку, вважаючи за необхідне визнати особу такою, що втратила право на користування житловим будинком з підстав, вказаних у позові, з яким позивач звернувся до суду.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів.
Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.
Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316- 319 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своє сім`ї, інших осіб.
У відповідності з пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Крім того, у пункті №3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано про те, що ухвалюючи рішення, суд згідно з ч.1 ст. 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що позивач має родинні зв`язки з відповідачем, остання є донькою позивача ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У відповідності з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», наслідком визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням є зняття її з реєстрації місця проживання.
Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення; втрата права користування житловим приміщенням є наслідком відсутності члена сім`ї власника за місцем реєстрації.
Таким чином суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі безпосередньо досліджених та наявних у справі доказів, вважає, що відповідач ОСОБА_2 , як член сім`ї власника приватного будинку, втратила право на користування ним у зв`язку з відсутністю за місцем реєстрації на протязі більше року, а тому вказані перешкоди підлягають усуненню.
Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Як вбачається із ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання щодо стягнення судового збору, суд враховує заяву позивача про залишення за нею суми сплаченого судового збору та не вирішує питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України,
позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом- задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складення повного судового рішення - 19 листопада 2020 року.
Суддя М.В. Панчук