Справа № 431/891/20
Провадження № 22-ц/810/623/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

18 листопада 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Луганської В.М. (суддя - доповідач), Коновалової В.А., Карташова О.Ю.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у цивільній справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 23 червня 2020 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про виплату заборгованості за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

в с т а н о в и в:

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 23 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про виплату заборгованості за несвоєчасний розрахунок при звільненні задоволено частково.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою безпосередньо до суду апеляційної інстанції в порядку ст. 355 ЦПК України, до апеляційної скарги було додано заяву про відстрочення сплати судового збору, зменшення їх розміру.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року апеляційну скаргу скаржника на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 23 червня 2020 року залишено без руху та було запропоновано скаржнику надати докази скрутного матеріального стану (довідку про доходи та ін.).

На виконання ухвали Луганського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року від ОСОБА_1 23 вересня 2020 року на адресу Луганського апеляційного суду надійшла заява про відстрочення сплати судових витрат, зменшення їх розміру, в обґрунтування якої скаржник зазначив, що сума судового збору складає 2710, 67 грн та просив відстрочити сплату судового збору.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у задоволенні заяви скаржника про відстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру до 30 вересня 2020 року відмовлено, а апеляційну скаргу залишено без руху та запропоновано скаржнику усунути недоліки, а саме сплатити судовий збір.

На виконання ухвали Луганського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року від скаржника 05 жовтня 2020 року на адресу Луганського апеляційного суду надійшла заява в якій скаржник зазначив, що заборгованість за несвоєчасний розрахунок при звільненні відноситься до додаткового фонду заробітної плати та послався на те, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах по заробітній платі, щодо спорів, пов`язаних з виплатою компенсації, а також посилається на те, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору як учасник антитерористичної операції.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року апеляційну скаргу скаржника на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 23 червня 2020 року з урахуванням його заяви, яка надійшла до суду апеляційної інстанції 05 жовтня 2020 року, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги щодо сплати судового збору.

В зазначеній вище ухвалі, апеляційний суд вказав на те, що порядок сплати, розмір судового збору визначається у відповідності з Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Однак, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

За змістом норм чинного законодавства середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні час за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки при розрахунку не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18.

Зазначено, що позивачем заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тому скаржник від сплати судового збору у даній справі за вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не звільняється.

Щодо посилання скаржника на те, що скаржник звільнений від сплати судового збору як учасник антитерористичної операції в ухвалі апеляційного суду було зазначено, що відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Така правова позиція щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18).

Судом зазначено, що вказаний спір не пов`язаний із порушенням прав скаржника як учасника бойових дій та було надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме сплати судового збору.

Копію ухвали Луганського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року скаржником отримано 30 жовтня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зі штриховим ідентифікатором № 485.

Недоліки апеляційної скарги скаржником у визначений законом строк не було усунуто, скаржником не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на вище вказане рішення.

На адресу апеляційного суду після строку, визначеного в ухвалі Луганського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року, від скаржника надійшла заява про розгляд його апеляційної скарги, в якій скаржник посилається на те, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до п.1, 4 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Колегія суддів вважає, що вказана заява не підлягає розгляду, оскільки подана поза межами строку встановленого для усунення недоліків апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 6 ст. 357 ЦПК України питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Оскільки ОСОБА_1 у встановлений судом строк недоліки апеляційної скарги не усунуто, то відповідно до вимог ч. 6 ст. 357 ЦПК України, апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути скаржнику.

Керуючись статтями 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 23 червня 2020 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про виплату заборгованості за несвоєчасний розрахунок при звільненні вважати неподаною та повернути ОСОБА_1 .

Копію цієї ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами надіслати ОСОБА_1 .

Копію цієї ухвали надіслати Головному управлінню Національної поліції в Луганській області у порядку, визначеному статтею 272 ЦПК України.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що повернення апеляційної скарги не позбавляє права на повторне подання апеляційної скарги після усунення обставин, які стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.М. Луганська

В.А. Коновалова

О.Ю. Карташов