Провадження № 2-о/761/299/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Макаренко І.О.,

при секретарі Бондар О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Святошинський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин,

встановив:

Заявники звернулися до суду з вищевказаною заявою, відповідно до якої просили встановити факт, що ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій, є сином громадян Федеративної Республіки Німеччини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , дівоче прізвище ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заява обґрунтована тим, що 03.04.1997 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований в органі запису актів цивільного стану стану ІІ Мюнхен.

13.04.2020 сурогатна мати ОСОБА_3 , яка народила дитину, надала згоду, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шуст Г.Д. на запис заявників батьками новонародженого нею хлопчика - ОСОБА_4 , якого вона народила ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві (у Комунальному некомерційному підприємстві «Київський міський пологовий будинок № 3») у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства.

Нормами законодавств ФРН не передбачено визнання законною процедури народження дитини шляхом сурогатного материнства, а також не передбачено і визнання законними на території ФРН свідоцтв про народження дитини, виданих іноземною державою. Єдиний шлях для заявників на визнання їх сина дійсно їх дитиною для офіційних установ та органів ФРН, це надання (та подальша легалізація у Німеччині) рішення суду України про встановленні походження (батьківства) заявників.

У зв`язку з вищевикладеним заявники звернулися до суду із вказаною заявою.

Представник заявників в судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, направила до суду нотаріально засвідчену заяву, в якій проти задоволення заяви про встановлення факту родинних відносин не заперечувала, просила слухати справу у її відсутність.

Представник заінтересованої особи - Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання судом повідомлений належним чином. Направив на адресу суду заяву, у якій просив розглядати справу без представників відділу за наявними документами та доказами.

Заслухавши представника заявників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 496 ЦПК України іноземці та інші іноземні особи, мають право звертатись до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересі. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та Законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2. ст. 123 Сімейного кодексу України у разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя.

Заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7-11).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 09.04.2020, у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 , про що зроблено актовий запис № 1031 (а.с. 17).

ОСОБА_4 був народжений сурогатною матір`ю - ОСОБА_3 , громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій.

Факт народження дітини чоловічої статі підтверджується медичним свідоцтвом № 1113 від 10.04.2020 р. ( а.с. 12).

Генетична спорідненість дитини: ОСОБА_4 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується результатами дослідження про генетичну спорідненість батьків (матері та батька) з плодом, реєстраційний № 34655 від 06.05.2020, проведеними ТОВ «Біотекском» (а.с. 15-16)

Заінтересована особа ОСОБА_3 , своєю заявою, засвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шуст Г.Д. за реєстровим № 1123 від 13.04.2020, надала згоду на те, щоб батьками народженого нею ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини чоловічої статі ОСОБА_4 , в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства, та який має генетичну спорідненість зі своїми генетичним батьком громадянином ФРН ОСОБА_1 та генетичною матір`ю громадянкою ФРН ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ), були записані ці особи, які є генетичними батьками новонародженої дитини (а.с. 44).

Реєстрація факту народження дитини була здійснена відповідно до п. 11 наказу Міністерства юстиції України № 52/2 від 18.10.2000 р. (в редакції наказу № 3307/5 від 24.10.2010), що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 4 від 29.09.2020.

В державному реєстрі актів цивільного стану зазначено, що заявники ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ) є матір`ю дитини ОСОБА_4 (а.с. 54-55).

Правом ФРН, громадянами якої є подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , сурогатне материнство заборонене, і в якості матері відповідно до параграфу 1591 Цивільного кодексу ФРН визнається лише жінка, яка народила дитину (сурогатна матір).

З матеріалів справи вбачається, що на звернення заявників до німецького правознавця ОСОБА_11 було надано відповідь від 22.07.2020, в якій зазначається, що згідно норм права ФРН заявники не можуть вважатися законними матір`ю та батьком дитини, вони вважаються неспорідненими з новонародженим. Матір`ю може бути лише жінка, що народила дитину, а батьком може бути чоловік, який перебуває у шлюбі з матір`ю дитини на момент народження дитини, або його батьківство встановлено судом. Ці норми також без обмежень поширюються і на випадки сурогатного материнства. Для осіб, що бажають стати батьками за програмою сурогатного материнства, у Німеччині існує, зокрема, наступний спосіб стати батьками - якщо є відповідне рішення суду іноземної країни, яке встановлює батьківство осіб-замовників сурогатної програми, то є можливість визнання такого рішення відповідно до передбаченого порядку визнання батьківства у Німеччині (а.с. 19-26).

Таким чином, здійснений в Україні актовий запис про батьків в реєстрі актів цивільного стану громадян, та видане на цій підставі свідоцтво про народження дитини не визнається у Німеччині як рішення (акт) компетентного органу України, зокрема не визнається і свідоцтво про народження, в якому батьком народженого в Україні ОСОБА_4 записаний ОСОБА_1, а матер`ю - ОСОБА_2 .

Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм.

Судом встановлено, що норми права законів Німеччини та висновок з рішення Верховного суду ФРН, на які представник заявника посилається в своїй заяві, були отримані з офіційних джерел, а саме сайтів Міністерства Юстиції і захисту споживачів ФРН та реєстру рішень Федерального Верховного суду ФРН, які є доступними джерелами права, український переклад яких посвідчений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 параграфу 108 («Визнання іноземних рішень») Закону ФРН «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності» за винятком рішень у справах про шлюб, рішення, прийняті за кордоном визнаються без особливого провадження.

Рішенням Федерального суду ФРН від 20.03.2020 - ХІІ ZB 320/17 визначено, що для визнання походження дитини згідно з німецьким законодавством, має бути надано рішення судів або органів державної влади, які наділені державними повноваженнями і які за своїм функціоналом відповідають німецьким судам, при цьому йдеться не про лише просту реєстрацію народження. Внесення до реєстру записів актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану України цим вимогам не відповідає.

Невизнання факту реєстрації матір`ю дитини в Україні Верховним судом ФРН обґрунтовується тим, що така дія підтверджується не рішенням суду, а актом органу реєстрації актів цивільного стану, яке не відповідає змісту частини 1 параграфу 108 Закону «Про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності». Таким чином, офіційні установи Німеччини ставлять під сумнів юридичну силу рішення українського органу реєстрації актів цивільного стану, на підставі якого було видано свідоцтво про народження, в частині запису про батьків народженого ОСОБА_4 .

Відмова органів ФРН у визнанні факту реєстрації заявників батьками дитини порушує їх права та права дитини, оскільки зі статусом батьків пов`язані всі їх права та обов`язки щодо дитини, зокрема матеріального забезпечення та піклування, які вони набули згідно законодавства України.

З урахуванням висновку, викладеного у рішенні Верховного федерального суду ФРН ХІІ ZB 320/17 від 20.03.2019, таке порушення прав заявників може бути усунуто шляхом встановлення факту родинних відносин в суді України за місцем народження дитини з винесенням відповідного судового рішення.

Згідно ст. 4. Закону України «Про міжнародне приватне право» (надалі - «Закон») право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Статтею 65 цього Закону передбачено, що встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження.

Відповідно до ст. 16 цього Закону особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

У рішеннях від 26 червня 2014 року у справі «Меннессон проти Франції» скарга №65192/11 та у справі «Лабассе проти Франції» скарга №65941/11, Європейський суд з прав людини зазначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак Суд також визначив, що заборона сурогатного материнства не може впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті Суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 76-81, 95, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280,284, 315-319, 354, 355 ЦПК України суд

вирішив:

ЗаявуОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Святошинський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій, є сином громадян Федеративної Республіки Німеччини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , дівоче прізвище ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня постановлення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: