Справа № 654/3323/20
Провадження №4-с/654/14/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд Херсонської області

у складі: головуючого судді Ширінської О.Х.,

за участі секретаря Синевид І.І.,

скаржника ОСОБА_1 ,

представника скаржника ОСОБА_2 ,

представника органу ДВС державного виконавця Лінника А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гола Пристань цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця виконавчої служби Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування процесуального документу, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся із скаргою на рішення державного виконавця про скасування процесуального документу, в якій зазначив, що 16.02.2011 року Голопристанським районним судом Херсонської області по справі № 2-123/11 з нього стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини заробітку ( доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановлено для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.07.2010 до повноліття дитини та стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу).

На виконання зазначеного рішення, Голопристанським районним судом Херсонської області 16.02.2011 року видано виконавчий лист № 2-123/11.

У липні 2020 року йому стало відомо, що на підставі постанови державного виконавця, він обмежений у праві виїзду за кордон через наявність заборгованості зі сплати аліментів в рамках виконавчого провадження № 24957983 по примусовому виконанню виконавчого листа та на його доходи звернено стягнення.

Оскільки у нього відсутні будь-які документи виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-123/11 від 16.02.2011, він їх не отримував, 16.07.2020 , а потім повторно 11.09.2020, подав до виконавчої служби Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про видачу постанови про відкриття провадження № 24957983 з ідентифікатором доступу. 18.09.2020 року отримав наручно від Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копію постанови про відкриття провадження № 24957983 з ідентифікатором доступу та ознайомився із матеріалами виконавчого провадження.

У відповідності до постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 25.05.2018 року в рамках виконавчого провадження, на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 , державним виконавцем було повернуто виконавчий лист № 2-123, виданий 16.02.2011 року стягувачу. В цій же постанові державним виконавцем встановлено, що станом на 25.05.2018 року заборгованість відсутня.

13.11.2019 року державним виконавцем Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Лінник А.О. скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.05.2018, видану цим же виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-123/11.

Із зазначеною постановою державного виконавця Лінника А.О. не погоджується із наступних підстав.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення». В порушення даної норми йому не направлялась постанова про скасування процесуального документу від 13.11.2019, ані постанова про встановлення обмежень від 03.12.2019, ані будь-які інші документи виконавчого провадження № 24957983. Про виконавче провадження не був обізнаний взагалі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

На підстав ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Тобто під час повторного звернення виконавче провадження не відновлюється, а відкривається як нове. Таке відкриття не є відновленням раніше завершеного виконавчого провадження.

Проте, стягувач повторно не пред`являв виконавчий лист до примусового виконання після його повернення у відповідності до постанови від 25.05.2018 року. У цій постанові виконавцем не зазначено підстав для її скасування, не зазначено норми чинного законодавства, які регулюють це питання.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, постанова виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу мала б бути скасована судом, а не самим виконавцем, і лише після отримання відповідного рішення про скасування постанови про повернення, виконавець мав би відновити виконавче провадження та винести відповідну постанову про відновлення.

Жодної постанови про відновлення виконавчого провадження у ВП № 24957983 немає.

Крім того, скаржник зазначає, що виконавцем було порушено при здійсненні виконавчих дій також ряд інших вимого закону, зокрема:

-стягувач, після повернення їй виконавчого листа 25.05.2018 року, повинен був пред`явити його для виконання знову, але цього здійснено не було; у виконавця залишилась лише копія виконавчого лиса, оригінал був відсутній, тому виконавець не міг би відкрити нове виконавче провадження або відновити старе;

-ухвалою суду від 14.01.2020 року задоволено подання державного виконавця Лінник А.О. та видано дублікат виконавчого листа № 2-123/11 від 16.02.2011 року, оскільки виконавчий документ було втрачено;

-державним виконавцем з порушенням вимог закону звернуто стягнення на заробітну плату у ТОВ «Спортмастер Україна» у загальному розмірі 70 %, в той час як загальний розмір відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50% відсотків заробітної плати, що порушує вимоги ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає постанову від 13.11.2019 року незаконною, яка підлягає скасуванню, оскільки вона стала підставою для винесення інших протиправних постанов державним виконавцем.

Про існування постанови від 13.11.2019 р. стало відомо лише 28.09.2020 року коли отримав дані ідентифікатору доступу сторін виконавчого провадження. Тому скарга подана у встановлений законодавством строк.

Просив визнати протиправною та скасувати постанову від 13.11.2019 року державного виконавця виконавчої служби Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування процесуального документу у виконавчому провадженні № 24957983, винесену державним виконавцем Лінником А.О.

В судовому засіданні заявник та його представник, адвокат Бєрьозка Ю.В. підтримали заявлені вимоги і просили їх задовольнити з підстав, зазначених у скарзі.

Державний виконавець виконавчої служби Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лінник А.О. заявлені вимоги не визнав та подав до суду відзив, в якому зокрема зазначив, що з виконавчим листом звернулася ОСОБА_1 , яка є представником ОСОБА_3 , 2009 року народження. 25.05.2018 року ним, як державним виконавцем, винесено постанов про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі її заяви, в якій вона повідомила про відсутність заборгованості по аліментам та просила припинити виконавче провадження. Заява була передана із канцелярії відділу, особу, яка подала заяву він не бачив. 31.20.2018 року до відділу звернулася стягувач з метою ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. В ході ознайомлення стягувач повідомила, що заяву про повернення виконавчого документу до відділу вона не подавала. 31.10.2019 року начальником відділу Григорян Н.А. проведено перевірку виконавчого провадження АСВП № 24957983 та скасовано постанову про повернення виконавчого документа від 25.05.2018 року.

Заборгованість у боржника по сплаті аліментів утворилась з 27.07.2011 року по 30.11.2019 року і складала 85 903, 56 грн. Тимчасові заходи, передбачені п. 1-4 частини 9 ст. 71 Закону припиняються у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі на підставі постанови державного виконавця про скасування таких заходів або закінчення виконавчого провадження на підставі п. 1, 2,5, 7, 8,9, 10, 12, 14 ч. 1 ст. 39 Закону.

Вважає скаргу безпідставною та необґрунтованою, просив відмовити у її задоволенні.

Заслухавши думку сторін, дослідивши оригінал виконавчого провадження, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом було встановлено, що на підставі рішення Голопристанського районного суду Херсонської області видано виконавчий лист № 2-123 від 16.02.2011 року. Постановою державного виконавця від 02.03.2011 року відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.07.2010 р.

На підставі заяви стягувача, постановою державного виконавця Лінника А.О. від 25.05.2018 року виконавче провадження припинено та повернуто виконавчий лист стягувачу.

31.10.2018 року стягувач ОСОБА_1 звернулася до відділу виконавчої служби, ознайомилась із матеріалами провадження та повідомила, що ніякої заяви про повернення виконавчого листа та припинення виконання не подавала, заборгованість по сплаті аліментів існує у дуже великому розмірі, оскільки ОСОБА_1 їх не сплачує на протязі багатьох років.

Згідно розрахунку ВП 24597983 заборгованість зі сплати аліментів з ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2-123 , починаючи з 02.07.2010 року, станом на 01.10.2020 року становить 99 647, 67 грн.

Постановою начальника Голопристанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Херсонській області Григорян Н.А. від 13.11.2019 року на підставі проведеної перевірки визнано дії державного виконавця Лінник А.О. по виконавчому провадженню № АСВП 61099814 незаконними та такими, що суперечать вимогам ст.ст. 18, 19, 48 «Про виконавче провадження». Зобов`язано державного виконавця Лінник А.О. скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.05.2018 року. Зобов`язано державного виконавця Лінник А.О. провести дії по ВП № 24957983 у відповідність з нормами чинного законодавства.

Постановами від 13.11.2019 року скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.05.2018 року та про відновлення виконавчого провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 .

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 14.01.2020 задоволено подання державного виконавця Лінник А.О. та видано дублікат виконавчого листа № 2-123/11 від 16.02.2011 року.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Державний виконавець, зокрема здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

Не спростовуючи аргументи сторони заявника, щодо допущених державним виконавцем Лінник А.О. певних порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження», при прийнятті рішення по даній скарзі, суд керується правовою позицією Верховного Суду, висловленої у постанові від 22.04.2020 року у справі № 641/7824/18 щодо оскарження дій державного виконавця при здійсненні виконавчих дій.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Звертаючись до суду, сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати, а суд, в свою чергу, зобов`язаний встановити, яке саме право скаржника як сторони виконавчого провадження порушено та підлягає захисту в порядку судового контролю за виконанням.

В порядку судового контролю за виконанням судових рішень правовий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту.

По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів сторони виконавчого провадження є неприпустимим саме по собі порушення норм законодавства ще не є достатньою підставою для задоволення скарги в порядку судового контролю; необхідно також довести та встановити порушення прав саме скаржника як сторони виконавчого провадження.

Таким чином, якщо державний виконавець або інша посадова особа ДВС, приватний виконавець порушив встановлений порядок вчинення виконавчих дій, проте при цьому не порушив права скаржника (скаржник не обґрунтував, а суд не встановив порушення прав саме скаржника, а не будь якої іншої особи), то така скарга задоволенню не підлягає.

З рахуванням вище вказаної правової позиції Верховного Суду, суд вважає, що скаржником не доведено чим порушено його права як сторони боржника виконавчого провадження оскаржуваною постановою державного виконавця від 13.11.2019 року «Про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.05.2018 року», в той час, як всі дії, які передували даній постанові порушували права стягувача, а сама оскаржувана постанова від 13.11.2019 р. фактично є способом відновити порушені права саме стягувача. При наявності заборгованості по аліментам за період з 2011 року, що становить майже 100 000 грн., сам скаржник ОСОБА_1 є порушником прав та інтересів стягувача та його неповнолітньої дитини.

З огляду на вище наведене, незважаючи на наявність допущених державним виконавцем певних порушень вимог Закону «Про виконавче провадження» при здійсненні виконавчих дій, суд вважає пріоритетним виконання судового рішення про стягнення аліментів на дитину, тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 447 451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця виконавчої служби Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування процесуального документу відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляція до Херсонського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту проголошення ухвали, через Голопристанський районний суд.

Повний текст ухвали складений 20.11.2020 року.

Суддя:О. Х. Ширінська