Провадження №2/167/7/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2020 року Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Сіліча І.І.

секретаря судових засідань - Форсюк Т.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Рожище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Свій позов мотивує тим, що з відповідачем по справі зареєстровали шлюб 08.10.2005 року. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак 12.09.2016 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб між подружжям був розірваний. За час спільного проживання подружжям було придбано майно, а саме : - легковий автомобіль CHEVROLET AVEO, 1598, (2008 р.), сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 з 03.10.2008 року за реєстраційним номером НОМЕР_2 ; - автомобіль RENAULT TRAFIC 1870, 2006 р., білого кольору, №кузова НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_2 з 15.04.2014 року та приміщення конюшні (об`єкт нерухомості) загальною площею 314.5 кв.м., який знаходиться по АДРЕСА_1 та придбано з прилюдних торгів, серія та номер: 23337, виданий 14.08.2013 року, номер запису про право власності - 2109352.

Під час розгляду справи позивачем уточнено позовні вимоги і просила стягнути з відповідача у її користь 183 455 грн. вартості Ѕ частки спільного майна подружжя.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив позов та просив відмовити за безпідставністю, оскільки вважає, що автомобілі були придбані під час спільного проживання, однак продані ще до розірвання шлюбу із згоди позивача і кошти були використанні сім`єю. А приміщення конюшні відповідач придбав з прилюдних торгів і позивач не подала доказів щодо вартості даного нерухомого майна.

Позивач у відповіді на відзив заперечила доводи відповідача та вказала, що із ОСОБА_2 не проживають разом і не ведуть спільного господарства з жовтня 2015 року, оскільки у відповідача інша сім`я. 22 лютого 2016 року ОСОБА_2 особисто подав позов про розірвання шлюбу в якому чітко вказав, що спільного господарства не ведуть, разом не проживають, подружніх відносин не підтримують. Проте, станом на 15 березня 2016 року транспортні засоби знаходилися у відповідача, що підтверджено інформацією із НАІС ДДАІ МВС України. Будь-якої згоди на їх відчуження позивач не надавала і про їх відчуження їй не було відомо. А отже придбане спільне майно подружжя підлягає поділу у рівних частинах згідно вимог закону.

В судове засідання представник позивача не з`явилась, суду надана заява про підтримання позовних вимог, а саме: просить стягнути з відповідача в користь ОСОБА_1 183 455 грн. вартості Ѕ частини спільного майна подружжя, яке було ними придбане за час спільного проживання однією сім`єю і є спільною сумісною власністю подружжя та понесені судові витрати, які складаються із судового збору, витрат на оцінку автомобілів та витрат на оплату правничої допомоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (судова повістка).

Крім того, він, 24.03.2020 року, 13.05.2020 року, 17.06.2020 року, 27.07.2020 року, 31.08.2020 року, 30.09.2020 року, 21.10.2020 року, 16.11.2020 року подавав клопотання про відкладення розгляду справи на інші дати, у зв`язку з карантинними обмеженнями.

Разом з тим, згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Про розгляд справи в Рожищенському районному суді Волинської області ОСОБА_2 був повідомлений належним чином. Проте, всупереч вищевказаній практиці Європейського Суду, останній, знаючи про наявність цивільної справи, не вжив жодних заходів, щоб взяти участь у розгляді справи.

Таким чином, дану кількість клопотань відповідача про відкладення розгляду справи суд розцінює як такі, що направлені на затягування судового розгляду.

Крім того, суд враховує те, що відповідач був в підготовчому засіданні 19.11.2020 року та в судовому засіданні 22.01.2020 року та заперечив позовні вимоги щодо обох автомобілів, оскільки вважає, що дані автомобілі було знято з реєстраційного обліку та продано до офіційного розірвання шлюбу, а отже їх немає і ділити немає що. А приміщення конюшні згідний ділити, так як він заплатив на прилюдних торгах 15 700 грн..

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи встановлені обставини, надані суду докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.10.2005 року між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 1446. Під час спільного проживання у подружжя народилося двоє синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 12 вересня 2016 року шлюб між подружжям було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду за позовом ОСОБА_2 , що підтверджується копією рішення суду.

Із довідки Територіального сервісного центру у Волинській області № 31/3/1-363 від 15.03.2016 року, виданою на вимогу адвоката, вбачається, що згідно облікових даних бази НАІС РПС на території Волинської області за ОСОБА_2 зареєстровано транспортні засоби, а саме - легковий автомобіль CHEVROLET AVEO, 1598, (2008 р.), сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 з 03.10.2008 року за реєстраційним номером НОМЕР_2 , - автомобіль RENAULT TRAFIC 1870, 2006 р., білого кольору, № кузова НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_2 з 15.04.2014 року за реєстраційним № НОМЕР_4 .

Факт придбання приміщення конюшні (об`єкт нерухомості) загальною площею 314.5 кв.м., який знаходиться по АДРЕСА_1 , номер запису про право власності - 2109352, під час спільного сумісного проживання подружжям ОСОБА_6 сторони не заперечили, а отже відповідач визнав дану обставину і згідний на розподіл даного нерухомого майна. Придбання під час спільного проживання приміщення конюшні підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зформованою 21.12.2018 року.

Отже судом було встановлено, що подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_2 за час спільного проживання було придбане майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: легковий автомобіль CHEVROLET AVEO, 1598, (2008 р.), сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 , за реєстраційним номером НОМЕР_2 , автомобіль RENAULT TRAFIC 1870, 2006 р., білого кольору, № кузова НОМЕР_3 , за реєстраційним № НОМЕР_4 , та приміщення конюшні (об`єкт нерухомості) загальною площею 314.5 кв.м., який знаходиться по АДРЕСА_1 , номер запису про право власності - 2109352.

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 цього ж Кодексу встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як встановлено ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п. 22 - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК україни. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при не досягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Таким чином спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу у рівних частинах між ними.

З інформації регіонального сервісного центру МВС у Волинській області (0741) судом встановлено, що власником транспортного засобу марки CHEVROLET AVEO, (2008 р), № кузова НОМЕР_1 є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації Кіровоградська область, Ульяновський район, с.Кам`яний Брід. Перереєстрація проводилася 01.11.2017 року. Власником транспортного засобу марки RENAULT TRAFIC, 2006 р., № кузова НОМЕР_3 є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 . Перереєстрація проводилася 26.04.2016 року.

Отже станом на день звернення позивача до суду із позовом про розподіл спільного майна подружжя транспортні засоби були відповідачем відчужені.

Таким чином, позивач уточнила позовні вимоги у зв`язку з відсутністю автомобілів і просила стягнути у її користь половину їх вартості, що й передбачено чинним матеріальним правом.

В судовому засіданні було встановлено, що сторони погодили вартість конюшні на суму 15 000 грн..

Згідно до висновків експертного дослідження, проведених Волинським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України № 27 і № 28 від 04.03.2020 року станом на 12.09.2016 року, ринкова вартість автомобіля марки CHEVROLET моделі AVEO, із бензиновим мотором об`ємом 1598 см-3, (2008 р.), становила 141 440 грн., і автомобіля RENAULT моделі TRAFIC, двигун дизельний 1870 см.-3, 2006 р., відповідно 210 470 грн..

Доводи позивача щодо встановленої вартості транспортних засобів стороною відповідача не спростованні.

Суд приходить до висновку, що доводи відповідача, що автомобілі були продані за згодою позивача ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як спростовані встановленими обставинами по справі. Зокрема, із рішення Луцького міськрайонного суду від 12.09.2016 року про розірвання шлюбу між сторонами даного позову слідує, що ОСОБА_2 звернувся у лютому 2016 року у суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, де вказував, що разом не проживають, спільного господарства вони як подружжя не ведуть, подружніх відносин не підтримують.

Доказів, що автомобілі були відчужені за згодою позивача ОСОБА_7 відповідач суду не надав. Письмова згода дружини на відчуження спільного майна подружжя відсутня. Також не надано відповідачем ОСОБА_2 і доказів про витрату даних коштів саме на першу сім`ю - ОСОБА_1 , синів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Судом встановлено, що відповідач залишив сім`ю і з сім`єю не проживає з 22 лютого 2016 року.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідач не спростував доводів і наданих позивачем доказів, як вимагає ст.81 ЦПК України, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином, позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають до задоволення, а саме: слід стягнути з ОСОБА_12 в користь ОСОБА_1 183455 (сто вісімдесят три тисячі чотириста п`ятдесят п`ять) гривень вартості Ѕ частки спільного майна подружжя.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2261,60 грн. (а.с.1, 27).

Однак, оскільки позивачем була подана уточнена позовна заява, де ціна позову визначена в розмірі 183455,00 грн. і суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, то за таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1834,55 грн..

Крім того, статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України встановлено розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 вищевказаної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом бо справи.

За надану правничу допомогу позивач сплатила 6200,00 гривень, що підтверджується угодою про надання правової допомоги від 07.02.2020 року, квитанцією до прибуткового касового ордера №10 від 31.08.2020 року, Актом виконаних робіт від 16 листопада 2020 року з детальним описом робіт (наданих послуг).

Таким чином, розмір судових витрат, пов`язаних із оплатою позивачем професійної правової допомоги становить 6200,00 гривень, які підлягають стягненню з відповідача.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат понесених позивачем за проведення експертних досліджень автомобілів слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів щодо вартості та оплати таких послуг.

Керуючись ст.ст.60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.316, 317, 319, 321, 361, 364 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.10, 12, 81, 82, 89, 141, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 183455 (сто вісімдесят три тисячі чотириста п`ятдесят п`ять) гривень вартості Ѕ частки спільного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 1834 (одна тисяча вісімсот тридцять чотири) 55 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 6200 (шість тисяч двісті) грн. судових витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги.

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Волинського апеляційного суду через Рожищенський районний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителька: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Представник позивача: адвокат Свистун Ольга Василівна, місце роботи: 43000 м.Луцьк, пр-т Волі, 6, каб.17 Волинської області

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 16.11.2020 року.

СУДДЯ: І.І.Сіліч