Справа№592/9333/20
Провадження №2/592/2782/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі:

головуючого судді Корольової Г.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасовської В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Управління ДМС у Сумській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що житловим будинком та прибудинковими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності володіють: 61/200 ОСОБА_6 , відповідно до договору купівлі- продажу від 09.01.1992 року, та 61/200 ОСОБА_5 (разом 61/100), та він - частка 39/100, де частка 39/200 відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 10.03.2016 року, та 39/200 відповідно до договору купівлі-продажу від 02.07.2019 року. Ще до купівлі ним домоволодіння, між співвласниками склався певний порядок користування нерухомим майном. Вказане домоволодіння фактично існує як два окремих нерухомих майна, де однією часткою житлового будинку з окремим входом, окремими ізольованими приміщеннями з окремими комунікаціями (електро-, водо-, газопостачання) окремим двором, володіють ОСОБА_6 та ОСОБА_5 які є родичами, а іншою частиною володіє позивач. На домоволодіння наявні дві будинковій книжки, одна знаходиться у ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , друга - у ОСОБА_2 . Відповідно довідки про склад сім`ї № 14.03-08/60513 від 19.06.2020 в усьому домоволодінні зареєстровані: треті особи по справі - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які вказані в будинковій книжці наявній у них, ОСОБА_3 зареєстрований в будинковій книжці ОСОБА_2 з 24.01.2001 року по теперішній час, а також ОСОБА_4 зареєстрований в будинковій книжці ОСОБА_2 з19.08.2009 року по теперішній час. Під час укладання договору дарування 39/200 часток житлового будинку від 10.03.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 пообіцяв, що зніметься з реєстрації в будинку протягом місяця, але до теперішнього часу не знявся. В будинку не проживає, фактично мешкає в м. Києві, але де саме невідомо. В частині будинку також зареєстрований ОСОБА_3 , який був співмешканцем сестри ОСОБА_4 . Приблизно в 2015 році ОСОБА_7 та ОСОБА_3 також переїхали жити до м. Києва, але де фактично проживають невідомо. 02.08.2019 року ОСОБА_8 приїхала в м. Суми, та відповідно до договору купівлі продажу 39/200 часток житлового будинку, продала частку ОСОБА_2 . При цьому вона пообіцяла знятися з реєстрації в будинку та переказати ОСОБА_3 , щоб він знявся з реєстрації. Станом на дату подачі позову вона добровільно знялася з реєстраційного обліку, а ОСОБА_3 продовжує бути зареєстрованим в будинку на частині ОСОБА_2 . За комунальні послуги відповідачі не сплачують, ОСОБА_2 вимушений платити за комунальні послуги відповідно до зареєстрованих осіб. Тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів і просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 19.08.2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомлялись про час та місце судового розгляду справи шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади, а саме веб-сайті суду 15.10.2020 року https://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/ogoloshenia_pro/, однак до суду не з`явились, про причини своєї неявки суд не сповістили, відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову не надали.

Треті особи: Управління ДМС у Сумській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від них не надійшло заяви про розгляд справи у їх відсутність, відзив до суду також не надано.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 та третім особам по справі - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок та прибудинкові споруди за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 , відповідно до договору купівлі-продажу від 09.01.1992 року, а 61/200 ОСОБА_5 (разом 61/100), та ОСОБА_2 - 39/100, де частка 39/200 відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 10.03.2016 року, та 39/200 відповідно до договору купівлі-продажу від 02.07.2019 року, що також підтверджується копією довідки Департаменту забезпечення ресурсних платівжів Сумської міської ради від 30.06.2020 року, копією витягу з Державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» №14.03-08/60513 від 19.06.2020 року за вказаною адресою зареєстрований позивач ОСОБА_2 , ОСОБА_5 третя особа по справі, ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідачі по справі.

Під час розгляду справи встановлено, що під час укладання договору дарування 39/200 часток житлового будинку від 10.03.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , останній пообіцяв, що зніметься з реєстрації в будинку протягом місяця, але до теперішнього часу не знявся. Крім того, у частині будинку також зареєстрований ОСОБА_3 , який був співмешканцем сестри ОСОБА_4 . Станом на дату подачі позову він також продовжує бути зареєстрованим в будинку на частині ОСОБА_2 , хоча не проживає за місцем своєї реєстрації понад 5 років.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердив факт не проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протягом тривалого часу без поважних причин за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2 ,4, 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни, провадиться в судовому порядку.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, оскільки відповідачі не вносять плату за комунальні послуги, не проживають у жилому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , відтак суд дійшов висновку про те, що все це в сукупності свідчить про усунення відповідача від права користування даним будинком без наміру збереження права користування ним.

Таким чином, на основі з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_2 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), треті особи: Управління ДМС у Сумській області (м.Суми, вул.Г.Кондратьєва, 27), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.Ю. Корольова