КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Букалов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Васильченка О.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що 26.06.2015 року між сторонами було укладено шлюб. 06.10.2017 року позивач за особисті кошти придбала квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09.01.2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. На даний час, відповідач не надає позивачу згоду на продаж вищевказаної квартири, чим порушує право розпорядження майном позивача.

Заочним рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на те, що у тексті позовної заяви вказано, однак судом проігноровано, що факт купівлі спірної квартири за особисті кошти позивача, в які входили кошти подаровані батьком позивача ОСОБА_5 можуть підтвердити свідки - батьки позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які до суду не викликались та в судовому засіданні не допитувались. Судом не в повному обсязі досліджено рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09.01.2018 року у справі №176/2349/17, яким встановлено, що станом на 09.01.2018 року шлюбні відносини сторін фактично припинені два роки тому, сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Інші учасники справи в судове засіданні не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження придбання позивачем спірної квартири за власні кошти суду надано договір купівлі-продажу квартири від 31.08.2017 року, за умовами якого ОСОБА_5 від імені якого діє ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_7 придбав квартиру за адресою АДРЕСА_2 . Позивач вказує, що ОСОБА_5 є її батьком, а вона від його імені продала належну йому квартиру та за ці грошові кошти придбала квартиру АДРЕСА_1 ., проте матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, щоОСОБА_5 є батьком ОСОБА_3 та після реалізації квартири за адресою АДРЕСА_2 грошові кошти були передані у власність позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09.01.2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який було укладено 26.06.2015 року. (а.с. 11-13)

За умовами договору купівлі-продажу квартири від 06.10.2017 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продали, а ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 15-18)

Таким чином, судом вірно встановлено, що на час укладення договору купівлі-продажу квартири позивач ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Згідно ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідноч.1 ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Позивач стверджує, що нею спірна квартира придбавалась за власні кошти.На підтвердження цього, ОСОБА_3 надала до суду договір купівлі-продажу квартири від 31.08.2017 року, за умовами якого ОСОБА_5 від імені якого діє ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_7 придбав квартиру за адресою АДРЕСА_2 .(а.с. 19)

Позивач вказує, що ОСОБА_5 є її батьком, а вона від його імені продала належну йому квартиру та за ці грошові кошти придбала спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Однак,доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження того, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_3 позивачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Як вбачається з договору від 31.08.2017 року, ОСОБА_5 на представництво своїх інтересів, зокрема щодо продажу власної квартири, видав довіреність на ім`я ОСОБА_3 , однак вказаний договір не підтверджує обставин того, що після реалізації квартири за адресою АДРЕСА_2 грошові кошти були передані у власність позивачадля купівлі їй квартири.

Відповідно доч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Ціна договору купівлі-продажу спірної квартириАДРЕСА_1 складає 202 214 грн 00 коп., тобто перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, та на підтвердження дарування грошових коштів мав би бути укладений відповідний договір, однак вказаного доказу до суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт купівлі спірної квартири за особисті кошти позивача, в які входили кошти подаровані батьком позивача ОСОБА_5 можуть підтвердити свідки - батьки позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які не зважаючи на клопотання позивача, вказане у позовній заяві, до суду не викликались та в судовому засіданні не допитувались, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.

У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.

Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві ОСОБА_3 просила суд проводити судові засідання у її відсутність у зв`язку із зайнятістю на роботі та винести судове рішення (заочне), яким задовольнити даний позов повністю.

Колегія суддів звертає увагу, що в жодне призначене судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, із заявою про виклик свідків відповідно до приписів статті 91 ЦПК України до суду не зверталась.

Доказів на підтвердження того, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_3 позивачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій.

З клопотанням про виклик вказаних свідків до апеляційного суду, як передбачено нормами ЦПК України, позивач не зверталась.

Твердження скаржника про те, що судом першої інстанції неповно досліджено рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09.01.2018 року у справі №176/2349/17 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яким встановлено факт припинення шлюбних відносин в кінці 2015 року, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із тексту рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09.01.2018 року не вбачається, що у справі про розлучення сторін вирішувались питання щодо поділу майна подружжя.

Також в рішенні суду не вказано, що спору про майно між сторонами немає.

Тобто, рішенням про розлучення сторін, в даному випадку, не підтверджується право власності позивача на спірну квартиру.

Крім того, відповідно до п.1.6 договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 06 жовтня 2017 року, на укладення цього договору надано згоду чоловіка покупця - ОСОБА_4 , справжність підпису якого засвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською Н.Ю. 06 жовтня 2017 року, реєстровий номер 2381, тобто, в день укладення договору купівлі - продажу квартири.

Крім того, згідно п.4.10 вказаного договору, про зміст прав та обов`язків за цим договором, про правові наслідки укладеного правочину (в тому числі, але не обмежуючись, зокрема статей 57-74, 97 Сімейного кодексу України про спільність та роздільність майна подружжя і осіб, які проживають однією сім`єю, про визначення у шлюбному договорі правового режиму майна) продавцям та покупцю нотаріусом роз`яснено. Сторони повідомили нотаріуса, що зміст зазначених норм права та їх наслідки їм цілком зрозуміло (а.с.15-18).

Колегія суддів звертає увагу, що шлюб між сторонами розірвано 09 січня 2018 року на підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області. Договір купівлі продажу спірної квартири укладено 06 жовтня 2017 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі.

Таким чином, доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження того, що квартира АДРЕСА_1 була придбана позивачем за її особисті грошові кошти, ОСОБА_3 не надала ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду.

Інших доводів в чому полягає незаконність та необґрунтованість ухваленого у справі рішення апеляційна скарга не містить.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.