Справа № 203/3722/19
Провадження № 2/0203/250/2020
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Давіденко Ю.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Грицая В.О.,

розглянувши у спрощеному порядку у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу у паперовій формі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у жовтні 2019 року звернувся до суду з позовом з урахуванням наступних уточнень на предмет захисту свого права власності на обтяжене іпотекою житло, що оспорюється іпотекодержателем, який вдався до позасудового врегулювання звернення стягнення, зловживаючи цивільним правом задоволення своїх вимог передачею йому права власності на предмет іпотеки одночасно з продовженням стягнення всієї заборгованості за кредитом. Позов пред`явлений відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» з підстав порушення права власності на квартиру, що є предметом іпотеки, виданим у травні 2019 року рішенням державного реєстратора, співвідповідача, про реєстрацію набуття права власності на неї за відповідачем на підставі застереження в іпотечному договорі від 27 липня 2007 року всупереч приписам ст.ст. 18, 24, 25 Закону України № 1952-IV від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) про перевірку підстав зупинення реєстраційних дій.

З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 07 листопада 2019 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка з витребуванням доказів за клопотаннями позивача.

Відповідач, АТ «Укрсоцбанк» (, м. Київ), у своєму відзиві позов не визнав повністю, заперечуючи проти його задоволення відсутністю підстав для відмови в державній реєстрації прав, передбачених у ст. 24 зазначеного Закону № 1952-IV, і стверджуючи про своє право на самозахист від прострочення позивача як боржника шляхом оскаржуваної позивачем передачі права власності на предмет іпотеки за усталеною судовою практикою у будь-який момент до набрання законної сили рішенням суду про звернення на нього стягнення в рахунок повернення кредиту, тоді як виконавчий напис нотаріуса на іпотечному договору згідно ст. 18 ЦК України не виключає можливість самозахисту у спосіб позасудового врегулювання і подвійним стягненням вважатися не може.

Інші заяви по суті справи від сторін та від інших учасників справи до суду не надходили.

Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року відповідач внаслідок злиття замінений його правонаступником акціонерним товариством «Альфа-Банк» (, м. Київ), а державний реєстратор Ковальов Сергій Вадимович на стороні співвідповідача ухвалою суду від 11 лютого 2020 року замінений на Комунальне підприємство «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради (, с. Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав, у зв`язку з чим просила скасувати незаконне рішення з індексним № 47150708, видане 31 травня 2019 року державним реєстратором Ковальовим Сергієм Вадимовичем Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) на квартиру будинку на АДРЕСА_1 з реєстраційним № 101 та скасувати запис 31813231 про перехід до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» права власності від 28 травня 2019 року.

Представник відповідача позовні вимоги в судовому засіданні не визнав, пояснюючи про невиконані позивачем кредитні зобов`язання до часу вирішення цього спору, що слугувало підставою скористатися застереженням в іпотечному договорі для погашення банком своїх вимог, на що спір про розмір боргу істотно не впливає.

Співвідповідач та треті особи, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засіданні не прибули, своїх повноважних представників не направили без повідомлення причин, на підставі чого справа розглянута відповідно до ст.ст. 131, 223, 279 ЦПК України за їх відсутності.

Суд, вислухавши усні пояснення представників сторін, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні правовідносин відповідним наступним обставинам.

31 травня 2019 року у с. Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області, перебуваючи у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, державний реєстратор Ковальов Сергій Вадимович видав рішення з індексним № 47150708 про державну реєстрацію права приватної власності Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (з відкриттям розділу) на трикімнатну квартиру жилою площею 55,7 м2 у будинку на АДРЕСА_1 , що у складі з І-балконом та допоміжними приміщеннями 1-коридору, 2-туалету, 3-кухні, 4-ванної загальною площею 80 м2 внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державного реєстру прав) за колишньою адресою у АДРЕСА_1 , під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101, про що вніс запис 31813231 про проведену державну реєстрацію переходу 28 травня 2019 року права власності на підставі іпотечного договору № 689 від 27 липня 2007 року та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки від 05 вересня 2018 року (т. 1 а.с. 69-71).

Оскаржуване позивачем рішення державним реєстратором видане і державна реєстрація ним проведена на підставі дублікату іпотечного договору № 689, договору № 990/03-13 про надання відновлювальної кредитної лінії, рекомендованих поштових повідомлень про вручення 11 вересня 2018 року позивачу і третім особам поштових відправлень з письмовими вимогами № 2509 від 05 вересня 2018 року про усунення порушення зобов`язання станом на червень 2018 року достроковим виконанням повернення 1 098 340 гривень 98 коп. боргу у тридцятиденний строк з попередженням відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання з роз`ясненням податкових наслідків прощеного банком боргу (т. 1 а.с. 81-91).

Раніше, на підставі нотаріально посвідченого договору від 29.07.99 ця квартира була виміняна у спільну власність порівну по ј частці ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , чия ідеальна частка у 2006 році збільшена до Ѕ в порядку спадкування за законом, що визнано учасниками справи, непрямо підтверджено іпотечним договором № 689 та узгоджується з фактичними даними Державного реєстру прав.

20 травня 2019 року (в понеділок) державний реєстратор виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області за заявою співвласників ОСОБА_6 про заборону вчинення реєстраційних дій зупинив державну реєстрацію прав на цю квартиру строком на десять робочих днів, тобто з можливістю відновлення реєстраційних дій згідно ч. 3 ст. 25 Закону № 1952-IV, у всякому випадку, не раніше за 01 червня 2019 року.

Як встановлено Дніпровським апеляційним судом у постанові від 20 серпня 2020 року № 203/5780/16-ц і доказуванню згідно ст. 82 ЦПК України не підлягає, 27 липня 2007 року ОСОБА_7 отримав споживчий кредит на суму 450 000,00 грн. під 16 %річних за користування ними строком до 26 липня 2015 року на умовах укладеного з акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» договору № 990/03-13 про надання відновлювальної кредитної лінії, за якою максимальний ліміт з 07 грудня 2007 року домовленістю сторін змінений на 560 000 гривень згідно додатковому договору № 1, збільшивши за спільної згоди з 20 червня 2008 року процентну ставку до 18 % річних на підставі додаткової угоди № 2, після чого ОСОБА_7 допускав з 15 серпня 2008 року прострочення виконання внаслідок недостатності суми проведених ним платежів для погашення за цим договором щомісячно вимог кредитора у повній сумі.

Так само, Дніпровським апеляційним судом з законною силою встановлена зміна договору № 990/03-13 про надання відновлювальної кредитної лінії з моменту досягнення ОСОБА_8 14 липня 2009 року домовленості з АКБ СР «Укрсоцбанк» у формі письмової додаткової угоди № 2 про продовження до 26 липня 2020 року строку повернення кредиту з його збільшеним максимальним лімітом до суми 608 983 гривень 52 коп.

У залишеній після апеляційного перегляду без змін частині рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2019 року № 203/5780/16-ц з законною силою встановлено і доказуванню згідно ст. 82 ЦПК України не підлягає, що ОСОБА_7 припинив сплачувати кошти для повернення кредиту з внесенням останнього платежу 12 грудня 2011 року після реструктуризації заборгованості, проведеної з його згоди 08 серпня 2011 року у формі договорів про внесення змін №№ 3, 4 на умовах встановлення до лютого 2013 року "кредитних канікул" за договором № 990/03-13 про надання відновлювальної кредитної лінії, визнаючи основним боргом за цим договором 521 488 гривень 52 коп., та зменшивши до первісно встановленого розміру 16 % річних процентну ставку за користування цим кредитом строком до 26 липня 2020 року, у зв`язку з чим 08 серпня 2011 року ОСОБА_7 також досяг згоди з ПАТ «Укрсоцбанк» про безготівковий переказ в кредит 203 058 гривень 11 коп. під 18 % річних процентів за користування ними до першого серпня 2012 року на умовах договору кредиту № 990СІ1 з щорічним переглядом процентної ставки від 12 до 27 % річних до повернення останньої частини кредиту сьомого серпня 2017 року. Тобто, останній встановлений судом платіж на користь кредитора у 2011 році погашав його вимоги з договору кредиту № 990СІ1.

Повернення споживчого кредиту з договору № 990/03-13 забезпечувалося особистою порукою ОСОБА_9 , яка визнана припиненою сьомого грудня 2007 року з законною силою рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2019 року, а також відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою зазначеної квартири, якою відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» жодні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» з договору кредиту № 990СІ1 забезпечені не були внаслідок визнання з законною силою рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року № 203/2374/18 повністю недійсним договору про внесення змін № 3 до іпотечного договору № 689 з моменту досягнення згоди про його укладення восьмого серпня 2011 року.

Так, 27 липня 2007 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало Катерина В`ячеславівна із вчиненням запису в реєстрі № 1853 посвідчила передачу боржником ОСОБА_8 і його майновими поручителями ОСОБА_10 в іпотеку (заставу) АКБ СР «Укрсоцбанк» за ст.ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» зазначеної квартири будинку на АДРЕСА_1 за погодженою ними вартістю на суму 600 000 гривень на умовах укладеного іпотечного договору № 689, за якими заставою згідно з ст. 7 Закону України «Про іпотеку» забезпечені вимоги про сплату 450 000 гривень кредиту, 16 % річних процентів за користування ним і неустойок з правом дострокового звернення стягнення на предмет застави відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України, в тому числі в разі несвоєчасного погашення процентів, як встановлено статтею 4 цього договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, серед іншого, у спосіб передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених ним вимог без умов і порядку залучення суб`єкта оціночної діяльності для оцінки предмета іпотеки та без права іпотекодержателя на будь-які наступні вимоги після завершення позасудового врегулювання.

З моменту досягнення 07 грудня 2007 року боржником ОСОБА_6 і його майновими поручителями домовленості з АКБ СР «Укрсоцбанк» про збільшення оцінки вартості предмета іпотеки до 808 000 гривень в іпотечному договорі був змінений обсяг забезпечених іпотекою вимог до суми 560 000 гривень основного боргу без змін процентної ставки, про що укладено договір про внесення змін та доповнень № 1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало Катериною В`ячеславівною із вчиненням запису в реєстрі № 3134 (т. 1 а.с. 8).

14 липня 2009 року за згодою сторін Іпотечного договору № 689 внесені зміни до обсягу забезпечених іпотекою вимог, збільшених до 608 983 гривні 52 коп. основного боргу і до 18 % річних процентів з продовженим строком повернення кредиту до 26 липня 2020 року, а також доповнено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя новим способом позасудового врегулювання без шкоди для умов про передачу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, про що укладено договір про внесення змін № 2, посвічений з виправленням в ньому описки 20 липня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Мариною Миколаївною із вчиненням запису в реєстрі № 2833, як встановлено Кіровським районним судом м. Дніпропетровська з законною силою рішення від 12 березня 2019 року у цивільній справі № 203/2374/18 і доказуванню згідно ст. 82 ЦПК України не підлягає.

19 вересня 2016 року АТ «Укрсоцбанк» пред`явило боржнику ОСОБА_11 вимогу про дострокове виконання договору № 990/03-13 про надання відновлювальної кредитної лінії з поверненням всієї суми кредиту, а 23 вересня відповідну вимогу направило на адресу майнового поручителя ОСОБА_9 , після чого у грудні 2016 року пред`явило позов, який частково задоволений 20 серпня 2020 року постановою Дніпровського апеляційного суду № 203/5780/16-ц про стягнення з ОСОБА_12 за договором № 990/03-13 про надання відновлювальної кредитної лінії 521 488 гривень 52 коп. основного боргу за кредитом і 511 492 гривень 53 коп. боргу з процентів станом на вересень 2017 року з відмовою у стягненні неустойок внаслідок задавненості таких вимог.

Впродовж грудня 2016-серпня 2020 рр. за час провадження у цивільній справі № 203/5780/16-ц відповідач АТ «Укрсоцбанк» неодноразово намагався уникнути відкритого судового розгляду, вдаючись до інших юрисдикційних форм захисту своїх прав кредитора з договору № 990/03-13 задля прискорення процесу стягнення заборгованості, незважаючи на строки давності.

Зокрема, у виконавчому провадженні з 02 березня 2015 року до 01 листопада 2017 року на підставі виконавчого листа, виданого за ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2014 року № 755/14269/14-ц, зверталося до примусового виконання рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року, яке скасоване 21 вересня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва № 755/9901/17 з мотивів непідвідомчості третейським судам з 12 березня 2011 року спорів про споживчі кредити згідно Закону № 2983-VI, що були передбачувані для банка з огляду на викладені Верховним Судом України висновки в постанові № 6-856цс15 від 02 вересня 2015 року (т. 1 а.с. 219-223).

Згодом, з 26 грудня 2017 року до 25 січня 2018 року у виконавчому провадженні в рахунок оплати ОСОБА_8 за договором № 990/03-13 про надання відновлювальної кредитної лінії 521 488 гривень 52 коп. основного боргу за кредитом і 491 096 гривень 52 коп. боргу з процентів станом на червень 2017 року примусово зверталося стягнення на іпотечну квартиру на підставі виконавчого напису на іпотечному договорі № 689, вчиненому під № 22899 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, який був повернутий стягувачу без виконання внаслідок проживання в цій квартирі постійно малолітньої онуки боржника (т. 1 а.с. 224-227), що слугувало причиною звернення відповідача АТ «Укрсоцбанк» у березні 2018 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, що до тепер перебуває у провадженні суду у цивільній справі № 203/823/18, зупиненій до розгляду цієї справи.

Суд відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України на основі встановлених вище обставин, які знайшли своє безсумнівне пряме підтвердження в поясненнях представників учасників справи, тісно пов`язаних з фактичними даними листування сторін спору та примірниками договорів і додаткових угод до них, що в сукупності з відкритими відомостями державних реєстрів прав та виконавчих проваджень узгоджуються з преюдиційними фактами, дійшов стійкого внутрішнього переконання у внесенні суб`єктом державної реєстрації прав відомостей про виникнення в іншої особи (іпотекодержателя) права власності на предмет іпотеки до Державного реєстру прав з порушенням права позивача, який вважає себе власником цього ж самого майна, що з фактичного володіння іпотекодавців ніколи і до тепер не вибувало, незаконним рішенням про державну реєстрацію прав, чим за висновками Верховного Суду, викладеними четвертого вересня 2018 року у §§ 5.17, 5.18 постанови Великої Палати № 12-184гс18 про тлумачення пункту 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV і про застосування частини другої статті 26 цього Закону у редакції, чинній на час пред`явлення у цій справі позову ще до 16 січня 2020 року, обґрунтовується рішення в частині скасування запису про проведену державну реєстрацію права за неґаторним позовом до іпотекодержателя, як належного відповідача, щодо права якого здійснено такий запис, оскільки його наявність порушує речові права позивача та його законні інтереси в дотриманні меж його цивільних обов`язків перед цим відповідачем.

Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради листом № 6/4108-01.1-19/16 (т. 1 а.с. 80) 08 січня 2020 року повідомив, що від державного реєстратора Ковальова в порушення ст.ст. 9, 17 ч. 4 зазначеного Закону № 1952-IV на зберігання до реєстраційної справи у паперовій формі документи про проведену у травні 2019 року державну реєстрацію не надходили, у зв`язку з чим надав електронні копії на папері тих документів, що виготовлені шляхом сканування під час проведення реєстраційних дій передачі права власності на предмет іпотеки. Серед цих документів немає жодного, який би підтверджував перевірку державним реєстратором наявності зупинення державної реєстрації прав, а також відсутній будь-який звіт про оцінку предмета іпотеки на момент видання оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав.

Відзначається, що жоден з суб`єктів державної реєстрації прав, залучених до участі у цій справі, у відведений для подання заяв по суті справи строк не надав суду з бази даних сформованої та зареєстрованої, власне, самої заяви відповідача-іпотекодержателя ні в електронній формі, ні належним чином оформленій її копії на папері, а відповідач всупереч порядку ч. 4 ст. 83 ЦПК України не повідомив жодних поважних причин неможливості подати суду, як заяви у сфері державної реєстрації прав, що розглядалася державним реєстратором з виданням оскаржуваного рішення, так і документів, якими підтверджувалися повноваження звернутися з такою заявою. При цьому для реєстраційних дій відповідачем АТ «Укрсоцбанк» наданий дублікат іпотечного договору замість його оригіналу, який втрачений не був і продовжує використовуватися в господарській діяльності відповідача, на що вказує засвідчення вірності його копій в інших цивільних справах. І якщо у довідці відповідача № 428 від 25 вересня 2019 року про прощений позивачу борг згадується оцінена ринкова вартість квартири на рівні 684 455 гривень без наведення реквізитів звіту суб`єкта оціночної діяльності про оцінку цього майна (т. 1 а.с. 14), то у копії позовної заяви, за якою відкрите провадження у цивільній справі № 203/823/18, прямо зазначається звіт ТОВ Консалтингової компанії «Бі.Еф.Сі.» про оцінку іпотечної квартири позивача у січні 2018 року з визначенням її вартості на суму 1 018 658 гривень (т. 1 а.с. 29).

В оцінці листів, поданих відповідачем державному реєстратору на підтвердження дотримання ним ст. 35 Закону України «Про іпотеку», суд звертає увагу на правову природу набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до ст.ст. 36, 37 цього Закону, якій за своїми наслідками характерне припинення основного зобов`язання переданням відступного згідно ст. 600 ЦК України, що відмінне від прощення боргу за ст. 605 цього Кодексу, яке 25 вересня 2019 року частково припинило основне зобов`язання з договору № 990/03-13 внаслідок звільнення кредитором АТ «Укрсоцбанк» свого боржника ОСОБА_6 від його обов`язків сплатити 494 774 гривень 69 коп., що в силу правонаступництва обов`язкове і для нового кредитора, незалежно від помилки в мотивах, викладених у довідці № 428, яка юридичного значення не має. Враховуючи відмінність підстав припинення основного кредитного зобов`язання, наведений у таких листах в загальних рисах розрахунок заборгованості неможливо порівняти на співмірність з актуальною на день державної реєстрації прав вартістю іпотечного житла.

Водночас, позасудове врегулювання відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» здійснюється у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто у справі № 203/823/18, і надана Дніпровським апеляційним судом при розгляді справи № 203/5780/16 правова оцінка фактів переривання та перебігу позовної давності для суду у цій справі згідно ч. 7 ст. 82 ЦПК України не обов`язкова. А саме, пред`явлення позову про стягнення боргу з недодержанням правил підвідомчості, як це мало місце з третейським судом, за висновками Верховного Суду, викладеними 28 жовтня 2020 року у § 93 постанови колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/10963/19, перебігу строку позовної давності не перериває, а в кожній конкретній справі за усталеною судовою практикою може розглядатися обставиною, що утруднила чи унеможливила своєчасне пред`явлення позову, виправдовуючи поважність причин пропуску такого строку, висновки про які відносяться до компетенції суду, що на підставі закону утворений для розгляду по суті вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. З цього слідує переривання позовної давності в питанні задоволення вимог за рахунок вартості предмета іпотеки за ст. 264 ЦК України лише визнанням позивачем свого боргу під час погодження "кредитних канікул", через що на час пред`явлення позову у грудні 2016 року з огляду на погоджене сторонами договору № 990/03-13 виконання його частинами, за всяких обставин, вже були задавнені вимоги по належним з позивача платежам за лютий-листопад 2013 року, що станом на вересень 2018 року для відповідача після скасування арбітражного рішення було передбачуваним.

Задоволення забезпеченої іпотекою вимоги шляхом односторонніх дій іпотекодержателя з набуття права власності на предмет іпотеки під відкладальною обставиною згідно ст. 19 ЦК України належить до способів самозахисту цивільних прав, передбачених іпотечних договором у неюрисдикційній формі захисту, а тому її застосування допускається виключно в межах строків позовної давності.

Відповідно, досліджені в судовому засіданні добуті фактичні дані згідно з ст.ст. 80, 89 ЦПК України за внутрішнім переконанням суд визнав достатніми для своїх висновків про порушення державним реєстратором порядку проведення реєстраційних дій та видання ним оскарженого рішення, а так само про форму зловживання відповідачем своїм цивільним правом іпотекодержателя, використаним всупереч його призначенню в суспільстві за ст. 13 ЦК України.

Розв`язуючи в межах судового розгляду згідно з ст. 13 ЦПК України спір, пов`язаний з порушенням цивільних речових прав позивача на нерухому річ іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж речі, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені 02 жовтня 2019 року в § 6 постанови Великої Палати № 11-893апп19, про розгляд спору про право цивільне у цій категорії справ про скасування рішення чи запису щодо державної реєстрації права власності, де допустима участь державного реєстратора як належного співвідповідача, якого позивач вважає винним у порушенні його прав, що цивільно-правового характеру такого спору не змінює.

Для державного реєстратора обов`язок повідомляти власника про подання заяви на проведення реєстраційних дій згідно абзацу четвертому ч. 1 ст. 20 Закону № 1952-IV передбачений у системному зв`язку із зупиненням державної реєстрації прав на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна відповідно до ст. 25 цього Закону, у чинній на час прийняття оскарженого рішення редакції, надаючи такому власнику гарантовану можливість доступу до правосуддя для вирішення спору про право цивільне із заявником, включаючи вжиття в установленому процесуальним законом порядку заходів забезпечення позову ще до його пред`явлення, у зв`язки з чим для подання відповідного рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, встановлений строк, що не перевищує десяти робочих днів, який має обчислюватися згідно ст. 253 ЦК України з наступного за днем отримання повідомлення дня, і лише з плином якого реєстраційні дії підлягають відновленню виключно за відсутності такого роду судового акта. Тому недотримання державним реєстратором в п`ятницю такого строку (нині збільшеного до 15 календарних днів) складає не просту формальність, а позбавило власника часу, відведеного йому на всі можливі законні способи захисту своєї власності аж до наступного за нею вівторка 04 червня 2019 року.

На відміну від інших рішень про державну реєстрацію прав, які за висновками Верховного Суду, викладеними 29 травня 2019 року в § 74 постанови Великої Палати № 14-376 цс18, вичерпують свою дію з часу внесення суб`єктами державної реєстрації прав відповідного запису до Державного реєстру прав, який, власне, і має юридичне значення для правового становища позивача відповідно до ст. 182 ЦК України, рішення про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, з урахуванням правил ст.ст. 6, 10 Закону № 1952-IV має силу адміністративного правового акта індивідуальної дії службової особи органу місцевого самоврядування з цивільно-правовими наслідками офіційного визнання згідно ч. 4 ст. 11 ЦК України моменту виникнення в іпотекодержателя такого права власності із застереження в іпотечному договорі про задоволення його вимог, як з правовстановлюючого документа на набуте своє речове право власності, а не обтяження чужої власності, з огляду на що у спосіб відновлення становища іпотекодавця, яке існувало до порушення його обтяженого права власності, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України ефективним захистом в частині четвертій статті 37 Закону України «Про іпотеку» визнається оскарження, власне, самого рішення про державну реєстрацію.

Крім того, для проведення реєстраційних дій відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» необхідний звіт суб`єкта оціночної діяльності про оцінку предмета іпотеки для визначення його вартості на момент набуття цього майна іпотекодержателем у власність, але відповідач в порушення ст.ст. 20, 27 Закону № 1952-I не подав державному реєстратору не тільки звіту про оцінку предмета іпотеки станом на травень 2019 року, а й не надав, навіть, договір від 07 грудня 2007 року про внесення змін до іпотечного договору в частині погодження вартості предмета іпотеки в сумі 808 000 гривень. Після ж набуття права власності на предмет іпотеки з мотивів дійсного позасудового врегулювання з боржником відповідач, АТ «Альфа-Банк», від своїх вимог з договору № 990/03-13 про надання відновлювальної кредитної лінії, як добровільно погашених, в порядку ч. 3 ст. 142 ЦПК України у цивільних справах про стягнення заборгованості та про звернення стягнення на предмет іпотеки не відмовився і не відмовляється, без розгляду залишити не просив, а навпаки домігся присудження всієї суми боргу у серпні 2020 року (у справі № 203/5780/16-ц) вже після оформлення передачі йому відступного у травні 2019 року, що викриває його намір завдати шкоди боржнику і його майновим поручителям всупереч умовам іпотечного договору з внесеними до них змінами про можливість вдатися лише до однієї з передбачених ними альтернативних підстав звернення стягнення, тобто за межами здійснення свого цивільного права кредитора.

З`ясовані обставини переконують суд в проведенні на дев`ятий робочий день з часу подання іпотекодавцями заяви про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна державної реєстрації права приватної власності іпотекодержателя на предмет іпотеки за відсутності його заяви про це і без належної оцінки його вартості на цей момент та всупереч імперативній нормі про її зупинення відповідно до ст. 25 Закону № 1952-IV, про що з порушенням п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 18 цього Закону службовою особою органу місцевого самоврядування виданий правовий акт індивідуальної дії у формі рішення про державну реєстрацію права без спрямованості дій іпотекодержателя на реальне настання обумовлених цим рішенням правових наслідків позасудового врегулювання згідно ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», що порушує цивільні права власності на житло іпотекодавців, на підставі чого у відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України по суду підлягає скасуванню визнане незаконним рішення про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки повністю за аналогією з ч. 1 ст. 21 цього Кодексу.

Суд, здійснюючи правосуддя, згідно з ст. 5 ЦПК України захищає цивільні права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, враховуючи висновки Верховного Суду про застосування чинної з 16 січня 2020 року редакції ст. 26 Закону № 1952-IV, що викладені 28 жовтня 2020 року у § 75.5 постанови колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/10963/19, за якими внаслідок введеної Законом № 340-IX від 05 грудня 2019 року заборони на скасування чи вилучення внесених до Державного реєстру прав відомостей про речові права відповідно до чинної редакції ч. 3 ст. 26 № 1952-IV в судовій практиці більше не може забезпечити ефективний захист скасування відповідного запису до Державного реєстру прав, на яке раніше вказував Верховний Суд в § 74 постанови Великої Палати № 14-376 цс18 від 29 травня 2019 року, а натомість способом правового захисту у змісті позову відтепер визнається скасування по суду державної реєстрації прав виключно з визнанням у такому рішенні одночасно й обтяжень речових прав на підставі відомостей про них, що містилися в Державному реєстрі прав до прийняття оскарженого рішення, оскільки підстави для припинення іпотеки у цій справі не встановлені.

Судові витрати відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України покладаються повністю на співвідповідачів порівну, незалежно від результатів вирішення спору, який виник внаслідок їх неправильних дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 11-13,81,141,209,263-265, 268, 274 ЦПК України,суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора задовольнити частково.

Скасувати незаконне рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Ковальова Сергія Вадимовича від 31 травня 2019 року з індексним № 47150708 про державну реєстрацію права приватної власності Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (з відкриттям розділу) на трикімнатну квартиру жилою площею 55,7 м2 у будинку на АДРЕСА_1 , що у складі з І-балконом та допоміжними приміщеннями 1-коридору, 2-туалету, 3-кухні, 4-ванної загальною площею 80 м2 внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (код за ЄДРПОУ 00039019, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) та Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради (с. Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області, вул. Каштанова, 6) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп.) з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги у паперовій формі до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Колесніченко