Справа № 446/453/19 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/545/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника АТ «Укрзалізниця» - Пасс Т.В., представника Камянка- Бузької міської ради Львівської області - Шеремети Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Кам`янка - Бузької міської ради Львівської області на рішення Кам`янка - Бузького районного суду від 11 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом акціонерного товариства "Українська залізниця" від імені якого діє Регіональна філія "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" до ОСОБА_1 , Кам`янка-Бузької міської ради про визнання незаконним рішення Кам`янка-Бузької міської ради,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року акціонерного товариства "Українська залізниця" від імені якого діє Регіональна філія "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Кам`янка-Бузької міської ради, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області 15 сесії 4 скликання від 17.06.2004 за № 14 про безкоштовну передачу земельних ділянок у приватну власність, а саме: в частині передачі ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 1000 кв.м, та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 230 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути судовий збір.

Оскаржуваним рішенням Кам`янка - Бузького районного суду від 11 грудня 2019 року позов акціонерного товариства "Українська залізниця" від імені якого діє Регіональна філія "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" до ОСОБА_1 , Кам`янка-Бузької міської ради про визнання незаконним рішення Кам`янка-Бузької міської ради задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області 15 сесії 4 скликання від 17.06.2004 за № 14 про безкоштовну передачу земельних ділянок у приватну власність, а саме: в частині передачі ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 1000 кв.м, та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 230 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" 960,50 грн (дев`ятсот шістдесят гривень п`ятдесят копійок) судового збору.

Стягнуто з Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області на користь регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" 960,50 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень п`ятдесят копійок) судового збору.

Рішення суду оскаржила Кам`янка - Бузька міська рада Львівської області

В апеляційній скарзі покликається на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою суд той факт, що п. 10 Положення про землі надані транспорту, яке затверджене постановою РНК СРСР 07.02.193Зр, регламентує оформлення прав на землі, закріплені, зокрема, за Наркоматом шляхів сполучення та водного транспорту і його органів в порядку, встановленому законодавством.

Водночас вказує, що діючим на той час Земельним кодексом УСРР, затвердженим постановою ВЦВК від 29.11.1922р. (із змінами та доповненнями від 27.06.1927р.), передбачалось обов`язковість оформлення, державної реєстрації та видачі землекористувачам право-підтверджуючих документів на землю.

Відтак вважає, що наявний План меж смуги відведення лінії Львів-Ківерці Львівської залізничної дороги в адміністративних межах Кам`янка-Бузького району Львівської області від 36 до км 59, розроблений проектною організацією Дорпроект Південно- Західної залізницею у 1956 році є лише одним із документів містобудівної документації, який виготовлявся з метою

На думку скаржника позивачу необхідно було отримати державний акт на право користування, як правовстановлюючий документ, представлений план полоси відведення не є документом, що підтверджує право користування земельною ділянкою, не є правовстановлюючим документом.

Аналогічну правову позицію було викладено Верховним Судом у постанові, ухваленій за наслідками розгляду касаційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" у справі №914/1420/18 від 15.05.2019р.

З огляду на вищезазначене вказує, що станом на час прийняття рішення Кам`янка-Бузької міської ради № 14 від 17.06.2004, спірні земельні ділянки не належала на праві користування позивачу, оскільки останній не оформив таке у відповідності до діючого тоді земельного законодавства.

Просить рішення Кам`янка - Бузького районного суду від 11 грудня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Камянка- Бузької міської ради Львівської області - Шеремети Р.І. на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника АТ «Укрзалізниця» - Пасс Т.В. на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області від 17.06.2004 №14 «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у приватну власність» передано у безкоштовну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) земельну ділянку, що була раніше надана у користування площею1000 кв. м та 230 кв.м по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 в місячний термін з дня прийняття вказаного рішення замовити виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю в одній з землевпорядних груп, які працюють на території міської ради.

Відповідно до листа від 26.04.2018 №13-0.25-289/107-18, виданого відділом Кам`янка-Бузькому районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, видно що державні акти на право власності на земельну ділянку для ОСОБА_1 на території Кам`янка-Бузької міської ради станом на 01.01.2013 не зареєстровано та правовстановлюючі документи на земельні ділянки в архіві відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2016 під час комісійного обстеження земельної ділянки залізниці працівниками підрозділу «Кам`янка-Бузька дистанція колії» залізниці в межах м. Кам`янка-Бузька Кам`янка-Бузького району Львівської області було виявлено, що на 41 км + 125 м - 41 км + 180 м, перегону Сапіжанка-Радехів з лівої сторони за ходом кілометрів від осі головної колії на відстані 8 м, знаходиться сітчаста огорожа та частина житлового будинку з дерев`яною господарською будівлею, а на 41 км + 106 м - 41 км + 125 м того ж самого перегону за ходом кілометрів з лівої сторони від осі головної колії в смузі відведення залізниці на відстані 8 метрів знаходиться сітчаста огорожа, яка огороджує земельну ділянку, на якій ростуть плодові кущі. При тому ширина смуги відведення залізниці на вищезазначеному перегоні становить 30,0 м від осі головної колії згідно Плану меж смуги відведення лінії Львів-Ківерці Львівскої залізничної дороги в адміністративних межах Кам`янка-Бузького району Львівської області від 36 до км 59 м. Київ 1956 р. Площа перетину земельних ділянок на 41 км + 125 м- 41 км + 180 м, перегону Сапіжанка - Радехів складає 0,0811 га, а на 41 км + 106 м - 41 км + 125 м того ж перегону 0,0318 гектарів, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 , про що складено акти обстеження земельної ділянки.

Матеріалами справи встановлено, що позивач на підтвердження права постійного користування землями смуги відведення, зокрема в адміністративних межах м. Кам`янка- Бузька Кам`янка-Бузького району Львівської області, надав План меж смуги відведення лінії Львів-Ківерці Львівскої залізничної дороги в адміністративних межах Кам`янка-Бузького району Львівської області від 36 до км 59, розроблений проектною організацією Дорпроект Південно- Західної залізницею у 1956 році, (а.с.10-12). Також позивачем подано технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки загальною площею 21,1055 га Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Львів-Ківерці від 40 км + 325 м до 43 км + 157 м для забезпечення функціонування залізничного транспорту в межах міста Кам`янка-Бузька Кам`янка-Бузького району Львівської області.

Згідно ст.67 ЗК України (2002 року) до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту. Землі транспорту можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до ст.68 ЗК України, ст.11 Закону України «Про транспорт» та ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів залізничного транспорту.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Пунктом «б» ч.4 ст.84 ЗК України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями.

Згідно ч.2 ст.84 ЗК України, в редакції, чинній на момент прийняття Кам`янка-Бузькою міською радою оспорюваних рішень, право державної власності на землю набувалось і реалізовувалось державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЗК України, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР №58, Ради народних комісарів СРСР №50 від 07.02.1933 року затверджено Положення «Про землі, надані транспорту», відповідно до п.4 якого до земель, наданих транспорту відносилися землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури. Це положення набрало чинності та діяло на вказаних землях з 1939 року, на підставі Закону СРСР «Про включення Західної України у склад СРСР із возз`єднанням її із УРСР» від 01.11.1939 року, до набрання чинності постановою Ради Міністрів СРСР №24 від 08.01.1981 року «Про затвердження Положення про землі, надані транспорту». Нормами ст.1 вже цього Положення встановлено, що землями транспорту визнаються землі, надані підприємствам, установам і організаціям транспорту для здійснення покладених на них спеціальних задач. Розміри земельних ділянок, наданих для вказаних цілей визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації.

Нормами чинних на момент набуття права на земельні ділянки залізницею нормативно-правових актів - ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Разом з тим, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п. п. 54, 55 «Общих начал землепользования и землеустройства» (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року).

Земельним кодексом УРСР (в редакції від 08.07.1970 року), постановою Верховної ради УРСР від 18.12.1990 року, постановою Радою Міністрів СРСР від 27.01.1962 року №83 гарантувалось право позивача на користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць, до оформлення ним права власності або землекористування.

Вимога Земельного кодексу України (2002 року) про переоформлення прав постійного користування земельною ділянкою до 01.01.2008 року рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп 2005 визнана неконституційною.

За змістом ст.17 Закону України «Про основи містобудування», наявний в матеріалах справи План меж смуги відведення лінії Львів-Ківерці Львівскої залізничної дороги в адміністративних межах Кам`янка-Бузького району Львівської області від 36 до км 59, розроблений проектною організацією Дорпроект Південно- Західної залізницею у 1956 році, (а.с.10-12) є містобудівною документацією. З урахуванням такої документації можуть бути вирішені питання щодо вилучення (викупу) передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Вказаний План погоджений з старшим землеупорядником Кам`янка-Бузького району.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що АТ «Львівська залізниця» в особі РВ «Львівська залізниця» за погодженням з органом місцевого самоврядування є користувачем означеної у Плані відведення земельної ділянки і цей документ є належним доказом в підтвердження права позивача на постійне користування земельною ділянкою, розташованою в межах смуги відведення лінії Львів-Ківерці Львівскої залізничної дороги в адміністративних межах Кам`янка-Бузького району Львівської області від 36 до км 59 , яка відноситься до земель державної власності.

Крім того, право користування АТ «Львівська залізниця» в особі РВ «Львівська залізниця» вказаною земельною ділянкою площею 21,1055 га підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Львів-Ківерці від 40 км + 325 м до 43 км + 157 м для забезпечення функціонування залізничного транспорту в межах міста Кам`янка-Бузька Кам`янка-Бузького району Львівської області, та податковою декларацією з плати за землю (а.с. 26).

Відповідно до ст. 117 Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Однак, відповідачами не надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту належності спірної земельної ділянки до земель комунальної, а не державної власності, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Кам`янка-Бузька міська рада Львівської області не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність скасування рішення Кам`янка-Бузької міської ради 15 сесії 4 скликання від 17.06.2004 за № 14 про безкоштовну передачу земельних ділянок у приватну власність, а саме: в частині передачі ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 1000 кв.м, та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 230 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що позивачем доведено право постійного користування земельною ділянкою, розташованою в межах смуги відведення лінії Львів-Ківерці Львовскої залізничної дороги в адміністративних межах Кам`янка-Бузького району Львівської області від 36 до км 59, відповідно до Плану смуги відводу цієї лінії від 1956 року, розробленого проектною організацією Дорпроект Південно- Західної залізницею.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що при прийнятті спірного рішення Кам`янка-Бузька міська діяла в межах наданих їй повноважень спростовується наступним.

Відповідно до ст.67 Земельного Кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі по тексту - ЗК України) до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту. Землі транспорту не можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

За змістом ст.68 ЗК України, ст.11 Закону України «Про транспорт» та ст. 6 Закон України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених па підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів залізничного транспорту.

Відповідно до ч.І ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Пунктом «б» ч.4 ст.84 ЗК України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями.

За вказаних обставин, спірна земельна ділянка належить до земель державної власності, а саме до земель залізничного транспорту, які не можуть передаватись у приватну власність, тому Кам`янка-Бузька міська рада не мала законних підстав щодо розпорядження землями такої категорії. Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року, ухваленій за результатами розгляду справи № 466/6682/14-ц.

Згідно ч.2 ст.84 ЗК України, в редакції, чинній на момент прийняття Кам`янка-Бузькою міською радою оспорюваних рішень, право державної власності на землю набувалось і реалізовувалось державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЗК України, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно п.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, іцо виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР №58, Ради народних комісарів СРСР №50 від 07.02.1933 року затверджено Положення «Про землі, надані транспорту», відповідно до п.4 якого до земель, наданих транспорту відносилися землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури. Це положення набрало чинності та діяло на вказаних землях з 1939 року, на підставі Закону СРСР «Про включення Західної України у склад СРСР із возз`єднанням її із УРСР» від 01.11.1939 року, до набрання чинності постановою Ради Міністрів СРСР №24 від 08.01.1981 року «Про затвердження Положення про землі, надані транспорту». Нормами ст.1 вже цього Положення встановлено, що землями транспорту визнаються землі, надані підприємствам, установам і організаціям транспорту для здійснення покладених на них спеціальних задач. Розміри земельних ділянок, наданих для вказаних цілей визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації.Нормами чинних на момент набуття права на земельні ділянки залізницею нормативно-правових актів - ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Разом з тим, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п. п. 54, 55 «Общих начал землепользования и землеустройства» (Постанова ІДИК СССР 15.12.1928 року).

Земельним кодексом УРСР (в редакції від 08.07.1970 року), постановою Верховної ради УРСР від 18.12.1990 року, постановою Радою Міністрів СРСР від 27.01.1962 року №83 гарантувалось право позивача на користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць, до оформлення ним права власності або землекористування.

Вимога Земельного кодексу України (2002 року) про переоформлення прав постійного користування земельною ділянкою до 01.01.2008 року рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп 2005 визнана неконституційною.

Щодо належності та допустимості Плану смуги відведення, як доказу підтвердження права Залізниці користування спірною земельною ділянкою у межах, визначених вказаним Планом необхідно зазначити наступне:

1) пункт 4 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з яким права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких ,умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав;

2) стаття 17 Закону України «Про основи містобудування», згідно із якою наданий Залізницею План смуги відведення є містобудівною документацією, яка є основою зокрема для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Вказана Земельна ділянка знаходиться у смузі відведення залізниці, належить до земель залізничного транспорту, перебуває в користуванні ПАТ «Укрзалізниця» та закріплена за регіональною філією «Львівська залізниця», що підтверджується ч. 1 ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт», в якій зазначено, що землі, які надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».

Таким чином, за змістом ст. 17 Закону України «Прб основи містобудування», наявний в матеріалах справи План меж смуги відведення лінії Львів-Ківерці Львівскої залізнці в адміністративних межах Кам`яика-Бузького району Львівської області від 36 до км 59, розроблений проектною організацією Доргіроект Південно-Західної залізницею у 1956 році, є містобудівною документацією. З урахуванням такої документації можу ть бути вирішені питання щодо вилучення (викупу) передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Окрім цього, зазначений План погоджений з старшим землевпорядником Кам`янка-Бузького району.

Крім цього, право користування AT «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» земельною ділянкою площею 21,1055 га підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Львів-Ківерці від 40 км + 325 м до 43 км + 157 м для забезпечення функціонування залізничного транспорту в межах міста Кам`янка-Бузька Кам`янка-Бузького району Львівської області,' а також долученою позивачем податковою декларацією з плати за землю.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову АТ «Укразалізниця».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Кам`янка - Бузької міської ради Львівської області - залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка - Бузького районного суду від 11 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.