Справа № 352/765/19
Провадження № 22-ц/4808/963/20
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Горейко М.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Малетина А.Я., позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Костіва Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину житлового будинку у порядку спадкування, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Хоминець М.М.13 травня 2020 року у м. Івано-Франківськ, повний текст якого складено 20 травня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тисменицька районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_6 . Після смерті батьків відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 147,4 кв.м по АДРЕСА_1 . За зазначеною адресою він зареєстрований та проживає з дня народження (1958 року) по теперішній час. За час проживання вів спільне господарство з батьками, були пов`язані спільним побутом, будинок побудований за його кошти. Ним також проведено поховання батьків. Крім нього, спадкоємцями першої черги є діти померлих - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які на час смерті батька у спірному будинку не проживали та не були зареєстровані. Батьком за життя не було оформлено правовстановлюючих документів на будинковолодіння. Після звернення до нотаріальної контори про оформлення права на спадщину йому (позивачу) відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів. З врахуванням уточненої позовної заяви просив визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 147,4 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.2-5, 49-52 том 1).

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву, в обґрунтування якої зазначив, що також є сином ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . В шестимісячний строк після смерті батька звернувся до Тисменицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Оскільки його сестра ОСОБА_3 заявою відмовилась від своєї частки в спадщині, тому він успадковує ? частку спадкового будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Просив визнати за ним право власності на ? частку спадкового будинковолодіння, яке належало ОСОБА_5 (а.с.135-137, том 1).

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк для подання зустрічного позову. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину житлового будинку у порядку спадкування об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок (а.с.151-152, том 1).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину будинковолодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 299280 грн з підстав належності ? частини у порядку спадкування за законом після смерті померлого ОСОБА_5 та ? - і порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_6 .

У решті первісного позову відмовлено.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину житлового будинку задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину будинковолодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 299280 грн у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 .

У решті зустрічного позову відмовлено (а.с.200-206, том 1).

Додатковим рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2020 року відмовлено у стягненні на користь ОСОБА_1 з відповідачів за зустрічним позовом судових витрат (а.с.217-220, том 1).

Не погодившись з даним рішенням в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на ? частку в порядку спадкування після смерті матері, представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

Представник апелянта зазначає, що судом визнано за позивачем ОСОБА_2 право власності на ? в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 , хоча жодного доказу про належність їй будинковолодіння чи успадкування нею будь-якої його частки в матеріалах справи немає, як немає і спадкової справи після смерті матері сторін. Суд виніс рішення на припущеннях.

Також суд не взяв до уваги, що своєю заявою сестра позивачів за первісним та зустрічним позовами ОСОБА_3 в даній справі фактично відмовилась від своєї частки в спадщині, тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні успадкувати після смерті батька відповідно по ? частці спадкового будинковолодіння. Вважає, що рішення суду в частині спадкування ОСОБА_2 на ? частки будинковолодіння за законом після померлої ОСОБА_6 підлягає скасуванню. В частині спадкування ОСОБА_1 ? після смерті батька підлягає зміні на ? частку. Також суд безпідставно відмовив у розподілі судових витрат на правничу допомогу.

З цих підстав просить скасувати рішення суду в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на ? частку в порядку спадкування після смерті матері. Змінити рішення та визнати право власності за ОСОБА_1 на ? частку спадкового будинковолодіння, що належало ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться по АДРЕСА_1 . Судові витрати та витрати на правничу допомогу адвоката в суді першої та апеляційної інстанцій стягнути з відповідачів за зустрічним позовом (а.с.2-3, 9-10, том 2).

Представником ОСОБА_1 ОСОБА_7 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про необґрунтованість апеляційної скарги. Вважає доводи апелянта надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Після смерті батька ОСОБА_5 . ОСОБА_2 прийняв спадщину як спадкоємець за законом першої черги, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як спадкоємець, яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняла ? спадщини також ОСОБА_6 дружина спадкодавця. По ? прийняли спадщину також син спадкодавця ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_3 шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Ніхто із зазначених спадкоємців від прийняття спадщини не відмовився. Розмір частки у спадщині кожного спадкоємця за законом є рівним, тому кожному із них належала ? спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 . Після смерті матері прийняв спадщину ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заяви про прийняття спадщини ? частки після смерті матері у встановленому законом порядку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не подавали, у зв`язку з чим їх слід вважати такими, що не прийняли її. Крім того, у зв`язку з відсутністю відмови від прийняття спадщини у матеріалах спадкової справи після смерті ОСОБА_5 протягом встановленого строку з часу відкриття спадщини, подана ОСОБА_3 в даній справі заява не має будь-якого значення. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то у разі неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат суд може відмовити у відшкодування відповідних судових витрат, за винятком сплаченого судового збору. Просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення без змін (а.с.28-30, том 2).

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилася ОСОБА_3 , про причини неявки не повідомила, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за її відсутності.

Вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Малетина А.Я., позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Костіва Р.Я., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частин 1-3 та частини 5 статті 263, статті 264 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

За змістом частин 1 -4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково первісний та зустрічний позови, суд першої інстанції встановив, що після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли четверо спадкоємців за законом першої черги, а саме син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_6 у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_3 у порядку ст.1269 ЦК України. Таким чином кожному з чотирьох спадкоємців належить ? частина спірного будинковолодіння, при цьому жоден із спадкоємців не оформив своїх спадкових справ. Після смерті матері сторін ОСОБА_6 спадщину прийняв лише син ОСОБА_2 , який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, інші спадкоємця за законом першої черги спадщину після смерті матері не прийняли, дійшов висновку про визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину спірного будинковолодіння, а за та ОСОБА_1 ? частину спірного будинковолодіння.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом не дотримано норм процесуального права, не з`ясовано повно і всебічно обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Суд, допустивши неповноту з`ясування обставин справи, не витребував копію спадкової справи після смерті матері сторін по справі ОСОБА_6 , інформацію про осіб, які проживали у будинковолодінні ОСОБА_5 на день його смерті та на день смерті ОСОБА_6 , а також інформацію про те чи перебували спадкодавці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у шлюбі, не визначив чи було будинковолодіння спільним сумісним майном подружжя, а також коло спадкоємців після смерті ОСОБА_6 .

Вирішуючи даний спір, суд повинен був враховувати загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Задовольняючи позов про визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції, при наявності доказів про рівність часток у спадщині кожного із спадкоємців за законом, не вирішив питання щодо прав на частину цієї спадщини за іншим спадкоємцем відповідачем ОСОБА_3 .

Резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у

статті 265 ЦПК України.

Вирішуючи питання про визнання права власності на нерухоме майно або відсутність тих чи інших правовідносин, суд при задоволенні позову зобов`язаний у необхідних випадках зазначити в резолютивній частині рішення і про ті правові наслідки, які тягне за собою це рішення, усіх співвласників нерухомого майна та їх частки таким чином, щоб у сукупності усі частки складали одну цілу майна, а з метою запобігання виникненню неясності при виконанні рішення у його резолютивній частині зазначаються усі складові нерухомого майна, описані у технічній документації.

Ці вимоги судом не виконані.

Також під час ухвалення рішення суд неврахував, що главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманних юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування". Крім того, суд не вирішив питання про право на спадщину відповідача по справі ОСОБА_3 , яка є також спадкоємцем першої черги, тобто не застосував усі норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

Крім того, суд не звернув уваги на положення ст. 14 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої Наказом Міністерства юстиції України за погодженням із

спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у

сфері архівної справи і діловодства від 22 грудня 2010 року № 3253/5 затверджені Правила ведення нотаріального діловодства, зареєстровані у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613 (з наступними змінами), якими затвердженні форми нотаріальних документів, зокрема форми свідоцтв про спадщину за законом.

У свідоцтвах про право на спадщину зазначаються прізвище, ім`я, по батькові спадкодавця, дата народження, дата смерті, указуються усі спадкоємці, їх родинні або інші відносини із спадкодавцем, прізвища, імена, по батькові спадкоємців, дати їх народження, реєстраційні номери облікових карток платників податків, місця їх реєстрації або проживання та зазначаються частки кожного у спадщині, указується спадкове майно, місцезнаходження, назва, реквізити правовстановлювального документа, найменування реєструючого органу, дата, номер реєстрації (кадастровий номер), характеристика та вартість майна.

Ці обставини суд першої інстанції не врахував, ухваливши рішення, яке не в повній мірі відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманних юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів на час його ухвалення.

Судом першої інстанції та апеляційним судом у ході розгляду справи та усунення недоліків щодо повноти та об`єктивності з`ясування дійсних обставин встановлено, що відповідно до свідоцтв про смерть, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9, 104, 141том 1).

Отже, смерть ОСОБА_6 настала біше ніж через шість місяців від дня смерті ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 та ОСОБА_8 за життя перебували у шлюбі, укладеному 01 червня 1957 року та зареєстрованому виконавчим комітетом Ямницької сільської ради Тисьменицького району Івано-Франківської області за номером актового запису 15, про що свідчить інформація, яка міститься у витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя. (а.с.77, том 2).

Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (первісного позивача), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка змінила прізвище у зв`язку з укладенням шлюбу на ОСОБА_10 , були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.6,108, 140, 182 том 1).

У паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданому Тисменицьким РВ УМВС України в Івано-Франківський області 28 квітня 1998 року, ім`я первісного позивача по справі зазначено як « ОСОБА_11 » ( ОСОБА_2 ), а у свідоцтві про народження « ОСОБА_12 ».

Відповідачами під час розгляду справи у суді першої інстанції, а також апелянтом у поданій апеляційній скарзі не оспорюються обставини, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також рідним братом ОСОБА_1 та ОСОБА_13 . Тому суд приймає ці обставини до уваги.

Батько сторін ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , був забудовником та власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку «А» загальною площею 147,4 кв.м, літньої кухні «Б», сараю «В», вбиральні «Г», сараю «Д», колодязя №1, огорожі №2, огорожі №3, що підтверджується даними із будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудівнику ОСОБА_5 , технічного паспорта від 15.09.1993 року та технічного паспорта від 04.03.2009 року (а.с. 20-28, 29-33,91-97, том 1).

15 вересня 1993 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, видане виконавчим комітетом Ямницької сільської ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів №52 від 23.03.1988р. Будинок зареєстрований Івано-Франківським бюро технічної інвентаризації 15.09.1993р. за реєстровим №67 на право особистої власності за ОСОБА_5 (а.с.55,98-99, том 1).

Будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами побудований за життя та під час шлюбу подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується також довідками сільської ради (а.с.56, том 1)

Із звіту про незалежну оцінку майна, складеного ТзОВ «Професійна оцінка майна та майнових прав» від 20.05.2019 року, ринкова вартість спірного будинковолодіння становить 299 280,00 грн (а.с.60-90, том 1).

Після смерті ОСОБА_5 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на все належне йому майно.

До складу спадкового майна, крім спірного будинковолодіння АДРЕСА_1 , входили також земельні ділянки загальною площею 0,6488 га, з яких 0,1550 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, та три земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, що належали спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії П-ІФ №029066 від 21.01.1998р. (а.с.18-19, том 1).

Із копії спадкової справи № 689/2004 9а.с.162-166, том 1), заведеної після смерті ОСОБА_5 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину звернулися дочка ОСОБА_3 зазначивши, що крім неї спадкоємцями є дружина ОСОБА_6 та сини спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Також у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся син спадкодавця ОСОБА_1 , зазначивши, що крім нього спадкоємцями є дружина ОСОБА_6 та дочка спадкодавця ОСОБА_3 .

ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповіту не залишив. (а.с.162 -166, том 1).

Свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям не видавалися.

Виконавчим комітетом Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади на вимогу апеляційного суду надано інформацію від 21.10.2020 року №1629 про те, що згідно погосподарської книги Ямницької сільської ради №4 за 2001-2005 роки, на день смерті жителя с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у його будинковолодінні по АДРЕСА_1 проживали і були зареєстровані: дружина ОСОБА_6 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 ), син ОСОБА_2 , невістка ОСОБА_14 , онук ОСОБА_15 , онука ОСОБА_16 (а.с.49, том 2).

Така ж інформація міститься і у виписці із погосподарської книги №4 Ямницької сільської ради за 2001-2005 роки, поданій у суді першої інстанції (а.с.57-59, том 1) .

Згідно довідки Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області від 13.10.2020 року №831, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований по АДРЕСА_1 з 20 жовтня 1978 року по даний час (а.с.76, том 2).

Ця інформація не суперечить і інформації, яка міститься у довідці Ямницької сільської ради № 105 від 31.01.2019 року (а.с.54, том 1).

На виконання вимог ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 13.10.2020 року Тисменицькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області надано інформацію від 20.10.2020 року №228/01-16 про те, що 26.03.2005 року державним нотаріусом Колтун С.В. заведено спадкову справу №184 після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.50-65, том 2). На день її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) в КСП «Мрія» розміром 55,04 в умовних кадастрових одиницях. Згідно з матеріалами спадкової справи, спадкоємцями є син ОСОБА_2 , який проживає в с.Ямниця, син ОСОБА_1 , який проживає у АДРЕСА_2 , та дочка ОСОБА_3 , яка проживає у с. Ямниця.

26 березня 2005 року, тобто у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, до Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , звернулася ОСОБА_3 . Заяву зареєстровано за №184 (а.с.51, том 2).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_17 та ОСОБА_9 одружилися ІНФОРМАЦІЯ_9 . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_10 (а.с.55, том 2).

Із витягу з Єдиного реєстру заповітів №53065590 від 02.04.2005 року встановлено, що відомості про заповіт після смерті ОСОБА_6 відсутні (а.с.56, том 2).

Згідно довідки №3986692 про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ встановлено, що 26.03.2005 року Тисменицькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №184 після смерті спадкодавця ОСОБА_6 (а.с.57, том 2).

Із довідки Ямницької сільської ради, заповіт від імені померлої матері ОСОБА_6 на земельний пай не посвідчувався в сільській раді (а.с.58, том 2).

Державним нотаріусом Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Колтун С.В. 08 лютого 2013 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа №184/2005р., зареєстровано в реєстрі за №89), згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , є її дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з ? (половини) земельної частки (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Мрія», розміром 55,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що посвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН №311157, виданий Тисменицькою райдержадміністрацією 24.05.2002 року, зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №145. На ? (половину) цієї ж земельної частки (пай) свідоцтво про право на спадщину ще не видано (а.с.60, том 2).

Державним нотаріусом Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Колтун С.В. 22 лютого 2013 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа №184/08.02.2013 року, зареєстровано в реєстрі за №120), згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , є її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з ? (половини) земельної частки (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Мрія», розміром 55,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що посвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН №311157, виданий Тисменицькою райдержадміністрацією 24.05.2002 року, зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №145 (а.с.62, том 2).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №33340406 від 22.02.2013 року, після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 , Тисменицькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області заведено спадкову справу №184. 22 лютого 2013 року видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 на ? частину земельної ділянки розміром 55,04 в умовних кадастрових гектарах, КСП «Мрія» (а.с.65, том 2).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В. № 95/02-31 від 04 червня 2019 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , щодо якого відкрилася спадщина, у зв`язку з тим, що спадкоємцем не подано правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцю житлового будинку (а.с. 53, т.1)

Відповідно ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст.1267 ЦК України).

Відповідно до частини 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Відповідно до частини 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»: у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

В силу ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Крім того, суд зауважує, що майно являється спільною сумісною власністю подружжя, незалежно від того, на кого воно зареєстровано.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Спадкоємці за законом, які позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину.

У статті 71 закону України «Про нотаріат» передбачена можливість видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) у разі смерті.

За змістом пункту 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції, чинній на час відкриття спадщини як після смерті ОСОБА_5 , так і після смерті ОСОБА_6 , нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

У пунктах 210 та 211 зазначеної Інструкції у редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті обох спадкодавців, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 ЦК України, статтею 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Аналогічні положення містяться і у пунктах 4.21, 3.21 та 3.22 глави 10 розділу II наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», який набрав чинності з 07.03.2012 року.

Суд першої інстанції не врахував, що будинок побудований подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , тому на це майно поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Таким чином ? частка спірного будинковолодіння належала ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності і не входила до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Спадкування після смерті ОСОБА_5 та після смерті ОСОБА_6 здійснюється за законом у зв`язку із відсутністю заповітів, що не оспорюється сторонами у судовому засіданні, тому право на спадкування за законом в силу положень частини 2 статті 1223 ЦК України одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 була його дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_2 в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України, оскільки проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявили про відмову від неї, а в порядку статті 1269 ЦК України дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_1 , які подали у шестимісячний строк нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Однак, у цьому випадку суд першої інстанції не врахував, що спадщина відкрилася на ? будинковолодіння, яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 , тому усі чотири спадкоємці першої черги, які прийняли спадщину набули права на будинковолодіння по 1/8 частці кожен.

Після цього ОСОБА_6 стало належати 5/8 часток у будинколодінні, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/8 частці кожному.

Після смерті матері ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 5/8 часток будинковолодіння.

Її прийняли два спадкоємці: син ОСОБА_2 в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявив про відмову від неї. Йому в такому порядку і видано свідоцтво про право на спадщину на землю. А в порядку статті 1269 ЦК України дочка ОСОБА_3 , подавши у шестимісячний строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Син ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, який проживав окремо від спадкодавця ОСОБА_6 , не скористався своїм правом на прийняття спадщини у спосіб подачі у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини заяви нотаріусу про її прийняття. Отже, він вважається таким, що спадщину не прийняв.

Таким чином, за результатами прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 на 5/8 часток будинковолодіння, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з урахуванням їх часток на будинковолодіння, отриманих у спадщину після смерті батька по 1/8, набули права по 7/16 часток кожний на будинковолодіння. (5/8 часток ділиться на 2 спадкоємці, тобто кожному належить по 5/16 часток у будинковолодінні по спадщині після смерті матері; додається належна 1/8 частка, набута після смерті батька, отримується 7/16 часток). Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули права на будинковолодіння кожен по 7/16 часток після смерті батька ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6 , а ОСОБА_1 на 1/8 частку будинковолодіння після смерті батька ОСОБА_5 .

У цьому випадку доцільно привести до спільного знаменника частки усіх трьох спадкоємців. Тоді частка ОСОБА_1 у будинковолодінні становитиме 2/16.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 прийняла спадщину як після смерті батька, так і після смерті матері і не заявила про відмову від прийняття спадщини протягом встановленого ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, тому суд дійшов вірного висновку, що заява відповідачки ОСОБА_3 про відмову від своєї частки у спадщині не має юридичного значення, оскільки вона не подана у визначений законом строк, а також, відповідно до вимог Закону, спадкоємець не має права відмовитися від прийняття частини спадщини.

Оскільки відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину, це є підставою для задоволення позову.

Тому, суд відхиляє доводи апелянта про відсутність необхідності у захисті права позивача в суді щодо частини спадкового майна, оскільки в даному випадку підставою для звернення з цим позовом до суду стала неможливість оформити спадщину у нотаріальному порядку у зв`язку із відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно та відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Доводи апеляційної скарги про те, що державним нотаріусом не приймалось рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_6 і позивачем не зазначено про наявність перешкод в отриманні такого свідоцтва від нотаріуса спростовуються наявністю в матеріалах справи постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.06.2019 року щодо спірного будинковолодіння, у якій зазначено, що спадкоємцем для видачі свідоцтва не подано документів щодо належності вказаного будинковолодіння спадкодавцю ОСОБА_5 (а.с.53 т.1), хоча усі первинні документи на будинковолодіння (право на забудову, будівельний та технічний паспорт) були оформлені на цього спадкодавця.

Щодо іншого спадкодавця ОСОБА_6 , яка фактично була співвласником будинковолодіння, такі документи не були оформлені за її життя, що не суперечило вимогам Закону і не впливало на її право на частку у будинковолодінні. Тому апеляційний суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_2 не міг подати нотаріусу жодних документів щодо належності частини спірного будинковолодіння матері ОСОБА_6 . Тобто існують реальні перешкоди для захисту прав спадкоємців, а тому спір слід вирішити по суті.

Отже, враховуючи, що спадкоємці спадщину прийняли, а також нотаріусом відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння, тому має бути застосований винятковий спосіб захисту про визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку в усіх трьох спадкоємців. Таким чином, суд дійшов висновку, що за спадкоємцями можливо визнати право власності на спадкове майно з розподілом часток у праві власності на будинковолодіння.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обґрунтована, оскільки під час розгляду справи встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, а також неправильне застосування норм матеріального права. Тому апеляційний суд дійшов висновку про необхідність застосування положення частини четвертої статті 367 ЦПК України щодо виходу за межі доводів апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про задоволення як первісного, так і зустрічного позовів частково з визначенням часток усіх спадкоємців за законом першої черги та визнання за ними права власності на будинковолодіння.

Однак, доводи апеляційної скарги щодо права апелянта ОСОБА_1 на ? частину будинковолодіння є необґрунтованими з наведених у цьому рішенні підстав.

Поряд з цим у разі скасування рішення по справі втрачає силу і додаткове рішення, яким відмовлено у стягенні судових витрат на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , а судові витрати підлягають розподілу.

Згідно ч. ч. 1, 2,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, у тому числі, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин 1 - 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Обставини, які суд враховує при вирішенні питання про розподіл судових витрат визначені у частині 3 зазначеної статті.

Із матеріалів справи встановлено, що первісним позивачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір до суду першої інстанції за подання позовної заяви в розмірі 1172, 32 грн (а.с.47, том 1), а позивачем ОСОБА_1 1500 грн за подання зустрічного позову (а.с.138, том 1).

Таким чином, пропорційно до задоволених позовних вимог кожного з позивачівпідлягає компенсації судовий збір на їх користь з відповідачів за позовами: на користь ОСОБА_2 - з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі по 256, 45 грн; на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати, сплачені у вигляді судового збору до суду першої інстанції в розмірі по 93,75 грн.

Крім того, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, про орієнтовний розмір яких він заявив у зустрічній позовній заяві ( а.с.135-137, том 1) у 7500 грн. Ці витрати підтверджені угодою про надання професійної правничої допомоги від 26 вересня 2019 року з адвокатом Малетиним А.Я. (а.с.210, том1), актом про надання правничої допомоги від 14 травня 2020 року (а.с. 211, том 1), у якому ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив факт оплати гонорару адвокату ОСОБА_18 в розмірі 7500 грн, а адвокат Матетин А.Я., який приймав участь у судових засіданнях та подавав процесуальні документи по справі, своєю довідкою також підтвердив суду отримання 7500 гривень гонорару під час розгляду справи у суді першої інстанції (а.с.209, том 1). Отже, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі по 468,75 грн з кожного.

Судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1152 грн (а.с.11, том 2) та витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 7500 грн (а.с.12, том 2) не підлягають стягненню на користь апелянта ОСОБА_1 , оскільки його матеріально-правова вимога щодо визнання права власності на ? частину будинковолодіння не задоволена судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від13 травня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину житлового будинку у порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 , право власності на 7/16 частин будинковолодіння (літ.А) АДРЕСА_1 , загальною площею 147,4 кв.м, житловою площею 59,0 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею площею 49,2 кв.м (літ. Б), сараєм 4,4 кв.м (літ. В), вбиральнею 1,1 кв.м (літ. Г), сараєм 20,7 кв.м (літ. Д), колодязем №1 6 м/п, огорожею №2 24,0 кв.м, огорожею №3 5,6 кв.м у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6 .

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмовити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_3 , проживаючого по АДРЕСА_3 , право власності на 2/16 частини будинковолодіння (літ.А) АДРЕСА_1 , загальною площею 147,4 кв.м, житловою площею 59,0 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею площею 49,2 кв.м (літ. Б), сараєм 4,4 кв.м (літ. В), вбиральнею 1,1 кв.м (літ. Г), сараєм 20,7 кв.м (літ. Д), колодязем №1 6 м/п, огорожею №2 24,0 кв.м, огорожею №3 5,6 кв.м, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 .

У задоволенні іншої частини зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_4 , проживаючої по АДРЕСА_4 , право власності на 7/16 частин будинковолодіння (літ.А) АДРЕСА_1 , загальною площею 147,4 кв.м, житловою площею 59,0 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею площею 49,2 кв.м (літ. Б), сараєм 4,4 кв.м (літ. В), вбиральнею 1,1 кв.м (літ. Г), сараєм 20,7 кв.м (літ. Д), колодязем №1 6 м/п, огорожею №2 24,0 кв.м, огорожею №3 5,6 кв.м у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_3 , проживаючого по АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 , пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати, сплачені у вигляді судового збору до суду першої інстанції в розмірі 256, 45 (двісті п`ятдесят шість гривень сорок п`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_4 , проживаючої по АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати, сплачені у вигляді судового збору до суду першої інстанції в розмірі 256, 45 (двісті п`ятдесят шість гривень сорок п`ять копійк).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_3 , проживаючого по АДРЕСА_3 , пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати, сплачені у вигляді судового збору до суду першої інстанції в розмірі 93,75 (дев`яносто три гривні сімдесят п`ять копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 468,75 (чотириста шістдесят вісім гривень сімдесят п`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_4 , проживаючої по АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_3 , проживаючого по АДРЕСА_3 , пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати, сплачені у вигляді судового збору до суду першої інстанції в розмірі 93,75 (дев`яносто три гривні сімдесят п`ять копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 468,75 (чотириста шістдесят вісім гривень сімдесят п`ять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

М.Д. Горейко

В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 19 листопада 2020 року.