СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/22649/19

пр. № 2/759/2108/20

22 липня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Миколаєць І.Ю.,

при секретарі Марус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суд м.Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що з 15 січня 1998 року позивач зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_2 , яка не приватизована. В цій квартирі також зареєстровані ОСОБА_2 , яка не проживає в квартирі з листопада 2016 р. та ОСОБА_3 , який не проживає в квартирі з 1994 року, що підтверджується актами, складеними за участі сусідів. За весь період часу, який позивач зареєстрований та проживає в квартирі жодного разу не бачив ОСОБА_3 , не знає, де він проживає та як з ним зв`язатися. Так як відповідачі в квартирі не проживають, з реєстраційного обліку в добровільному порядку не знімаються, позивач несе великі витрати на сплату комунальних платежів, а тому порушуються його права як квартиронаймача. Тому просить суд, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Запропоновано відповідачам подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив.

Представником позивача подана заява про розгляд справи за своєї відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , прізвище якої на сьогоднішній день ОСОБА_2, позовну заяву позивача визнала повністю, надіславши до суду заяву про визнання позову від 18.02.2020 р., справжність підпису якої засвідчено консулом Посольства України в Королівстві Нідерланди.

У судове засідання відповідачі не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Направлені судом поштові відправлення на адресу відповідачів поверталися у вигляді зворотніх повідомлень.

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії».

Відповідно до ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивач з 15 січня 1998 року зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_2 , яка не приватизована (а.с.8). В квартирі також зареєстровані ОСОБА_2 , прізвище після одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.21,22).

Відповідно до актів, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_2 не проживає в квартирі з листопада 2016 р., а ОСОБА_3 з 1994 року. Крім того, відповідач ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ) в своїй заяві про визнання позову підтвердила те, що вона не проживає в квартирі з листопада 2016 р., проживає в країні Нідерланди, за комунальні послуги не сплачує, знятися із реєстрації в квартирі не може, оскільки немає можливості приїхати до України; інший відповідач також не проживає в цій квартирі, де він знаходиться вона не знає.

На сьогоднішній день позивач є єдиним користувачем вказаної квартири. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання№12757370 від 22.07.2020 р., видана адміністратором ЦНАП Сорокою В.В., ОСОБА_1 з 15.01.1998 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 не здійснюють утримання квартири, в якій вони зареєстровані, не сплачують комунальні платежі. Весь тягар по оплаті за проживання здійснює позивач у справі.

Згідно ч.ч. 4-5 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР).

Згідно ч.ч. 1, 3 до ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми особами. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Відповідачі порушують права позивача, як користувача квартири, позивач обмежений у здійсненні свого права, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, факт реєстрації відповідачів у зазначеній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні квартирою, а позов є обґрунтований й підлягає задоволенню,

Рішення після набрання законної сили є підставою для зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстраційного обліку з квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст. 815 ЦК України, ст.ст. 18, 19,77-79, 81, 89, 244- 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 України, ст. ст. 71, 72 ЖК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю

Визнати ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення після набрання законної сили є підставою для зняття ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстраційного обліку з квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Миколаєць