КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/6034/19 головуючий у І інстанції: Мальцев Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Сушко Л.П., Іванової І.В.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 02 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Акціонерне Товариство«ОТП Банк» про визнання права власності на квартиру.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що між ним та ОСОБА_2 20 травня 2018 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до умов якої позивач за ціною 390 000грн. придбав у відповідача зазначене нерухоме майно.

Позивач почав користуватись квартирою та вважав її такою, що належить йомуна праві приватної власності.

В грудні 2018 року позивачу стало відомо, що придбана ним квартира все ще належить відповідачу.

Оскільки відповідач не вчиняв будь-яких реєстраційних дій щодо перереєстрації спірної квартири знову на себе, позивачу не відомо, як відомості в Державному реєстрі прав на нерухоме майно повернулись в попередній стан і його було виключено з Реєстру як власника майна.

Просив визнати за ним право власності на спірне майно.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вважає, що оскільки право власності позивача на спірну квартиру порушено, а відповідач проти позовних вимог не заперечує, підстав для відмови в їх задоволенні немає.

Посилається на те, що місцевим судом було невірно встановлено обставини справи та не досліджено надані докази в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

У судове засідання належним чином повідомлені учасники не з`явились.

Представник позивача - адвокат Гарницький П.П. направив заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із неможливістю прибуття в судове засідання, однак доказів на підтвердження вказаного не надав.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відчуження спірної квартири не було можливом, оскільки на момент відчуження (станом на 20 травня 2018 року) вона перебувала в іпотеці ПАТ «ОТП Банк».

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 травня 2018 року між відповідачем, ОСОБА_2 ,. та позивачем, ОСОБА_1 , укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ), загальною площею 45, 5 кв.м, житловою площею 31,0 кв.м, що складається з двох жилих кімнат, за ціною 390 000, 00 грн. Договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. 20 травня 2018 року, зареєстровано в реєстрі за № 4158.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 124550792 від 20 травня 2018 року, власником квартири значився ОСОБА_1 .

Водночас, згідно Інформаційної довідки № 149790842 від 17 грудня 2018 року, в Реєстрі міститься зареєстроване обтяження на спірну квартиру за наступним реквізитами: типи обтяження - «заборона на нерухоме майно» та «іпотека», № обтяження 7692299 та №7692297, зареєстровано - 05 серпня 2008 року приватним нотаріусом Ковальчук С.В., підстава обтяження - Договір іпотеки № 3745 від 05 квітня 2008 року, об`єкт обтяження - квартира АДРЕСА_2 , власник (боржник за основним зобов`язанням) - ОСОБА_2 , заявник - ПАТ «ОТП Банк».

Відповідно до ст.ст. 328, 392 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог частин 2 та 3 цієї статті, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

За змістом ст.7 вказаного Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Згідно з ст.ст. 9, 12 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Іпотека припиняється у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст.ст.33, 36 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом першої інстанції було встановлено, що спірна квартира перебувала в іпотеці в ПАТ «ОТП Банк», який згоди відчужувати предмет іпотеки не надавав.

Доводи представника позивача, що на момент купівлі спірної квартири було відсутнє обтяження та право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 належним чином, спростовуються доказами наявними в матеріалах справи.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 травня 2018 року №41181521 прийняте приватним нотаріусом Падалка Романом Олеговичом, щодо права власності на спірну квартиру ОСОБА_1 було скасоване відповідно до Наказу Міністерства Юстиції України від 09 листопада 2018 року(№3484/5).

Вищевказаний наказ оскаржується позивачем в судовому порядку (справа № 761/37884/19), а відтак останньому зазначена обставина є відомою.

Таким чином, підстав для визнання права власності на спірну квартиру за позивачем не вбачається, що було вірно з`ясовано судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «17» листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: