Справа № 752/8877/15-ц Головуючий в суді І інстанції Шкірай М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сліпченка О.І.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 92.2/АА-00035.08.2 від 03.07.2008 року у розмірі 16 102,40 доларів США та 4 616 112 грн. 31 коп. та судові витрати.

В обґрунтування позову представник вказував, що 19.09.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 77.1/АК-01697.08.2, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 30 526,35 доларів США з кінцевим терміном повернення до 19.09.2015 року та процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 7,07% річних.

Також 19.09.2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки до вказаного кредитного договору, відповідно до умов якого останній зобов`язався відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язання ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором.

В порушення умов договору ОСОБА_3 не виконано зобов`язання щодо сплати чергових платежів, у зв`язку з чим станом на 29.10.2015 року виникла заборгованість у розмірі 16 102,40 доларів США та 4 616 112 грн. 31 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 92.2/АА-00035.08.2 від 03.07.2008 року у розмірі 16 102, 40 доларів США та 4 616 112, 00 грн. 31 коп., а також судовий збір у розмірі 3654, 00 грн.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема зазначає, що місцевий суд не врахував тих обставин, що останній платіж був внесений боржником у грудні 2013 року, а банк звернувся до суду із цим позовом лише у травні 2015 року, тобто із пропуском шестимісячного строку для звернення до суду із такими вимогами до поручителя ОСОБА_1 , крім того банк зазначив одним з відповідачів ОСОБА_1 , однак суд стягнув борг саме з ОСОБА_1 , хоча до нього, на думку апелянта, будь-яких вимог банк не заявляв.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору щодо внесення чергових платежів у ОСОБА_2 станом на 29 жовтня 2015 року виникла заборгованість, при цьому, ОСОБА_1 як поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором, тому суд, керуючись принципами справедливості, добросовісності та розумності, та з урахуванням балансу інтересів сторін, дійшов висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь банку кредитної заборгованості та судових витрат.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 вересня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 77.1/АК-016997.08.2, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу не відновлювану кредитну лінію на загальну суму 30 526, 32 доларів США терміном по 19 вересня 2015 року, з процентною ставкою за кредитом у розмірі 7.07 % річних.

19 вересня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 77.1/АК-016997.08.2-3П, відповідно до умов якого останній зобов`язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором.

З матеріалів справи також вбачається, що погашення кредитної заборгованості відбувається щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця (п.3.1.1 кредитного договору).

Також, матеріалів справи вбачається, що у травні 2015 року банк звернувся до суду з цим позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором як солідарних боржників та у жовтні 2015 року банк збільшив позовні вимоги (а.с.93).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

З огляду на викладені приписи закону, порука є строковим зобов`язанням і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі

№ 6-1451цс16 зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням».

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі

№ 6-53цс14 теж є висновок про те, що «строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може».

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 ГПК України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) викладено правовий висновок такого змісту: «Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу (у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя».

Таким чином, строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є преклюзивним, тобто, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі

№ 6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Так, у пунктах 1.1 і 3.1.1 кредитного договору № 77.1/АК-016997.08.2 від 19 вересня 2008 року передбачений термін повернення кредиту - 19 вересня 2015 року включно, а також обов`язок із погашення кредиту шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором у розмірі та в строки, передбачені графіком платежів, тобто позичальник зобов`язався сплачувати основну суму кредиту та нараховані відсотки за користування кредитними коштами щомісяця.

Однак, ОСОБА_2 порушив взяті на себе зобов`язання зі сплати періодичних платежів, і востаннє сплатив у грудні 2013 року, після чого не вносив плати по кредиту взагалі, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку ОСОБА_2 (а.с.43-69, 99-102).

Аналіз договору поруки № 77.1/АК-016997.08.2-3П від 19 вересня 2008 року свідчить про те, що сторони не встановили строк поруки, оскільки умова цього договору про те, що його дія припиняється повним виконанням боргових зобов`язань за кредитним договором, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати щомісячно, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором то, з часу несплати кожного з платежів розпочинається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Припинення поруки не є тотожним з припиненням договору поруки, оскільки порукою забезпечується певні зобов`язання, які за кредитним договором визначаються у тому числі також щомісячними платежами, а тому припинення поруки за певним щомісячним платежем, як окремим щомісячним зобов`язанням, яке є складовою частиною загального зобов`язання за кредитом, не тягне припинення поруки в цілому за усім кредитним зобов`язанням, визначеним щомісячними платежами.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином вищевказаних положень Закону не врахував, неповною мірою дослідив матеріали справи, та не взяв до уваги ту обставину, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, а також не з`ясував, чи пред`явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців за кожним місячним платежем, за якими платежами порука припинилась, а за якими ще діє, у зв`язку з чим не з`ясував, чи припинилась порука поручителя за окремими платежами.

Так, оскільки строк дії кредитного договору встановлений до 19 вересня 2015 року включно, при цьому останній платіж ОСОБА_2 здійснив 20 грудня 2013 року, а банк звернувся до суду із цим позовом у травні 2015 року, то поручитель ОСОБА_4 зобов`язаний відповідати солідарно за виконання позичальником своїх зобов`язань з листопада 2014 року по день пред`явлення позову, а в частині заборгованості, яка нарахована до листопада 2014 року, порука ОСОБА_1 вважається припиненою, оскільки банк звернувся до поручителя після спливу шестимісячного строку для пред`явлення таких вимог за кожним періодичним платежем.

Із врахуванням цього, відповідно до розрахунку заборгованості, з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає солідарному стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 3664, 32 дол. США, пеня від суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 1 482 853, 02 грн., три % річних від суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 7617, 43 грн., прострочена заборгованість за процентами у розмірі 968, 50 дол. США, пеня від суми простроченої заборгованості за процентами у розмірі 181 350, 54 грн., три % річних від суми простроченої заборгованості за процентами у розмірі 931, 44 грн., прострочена плата за кредитом у розмірі 20 664, 90 грн., три % річних від суми простроченої плати за кредитом у розмірі 508, 54 грн. та інфляційні втрати від суми простроченої плати за кредитом у розмірі 6804, 91 грн.

Крім того, у зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором, з нього підлягає також стягненню прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 10 461, 78 дол. США, пеня від суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 2 482 713, 60 грн., три % річних від суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 12 749, 42 грн., прострочена заборгованість за процентами у розмірі 1007, 80 дол. США, пеня від суми простроченої заборгованості за процентами у розмірі 403 297, 29 грн., три % річних від суми простроченої заборгованості за процентами у розмірі 2093, 52 грн., прострочена плати за кредитом у розмірі 11 332, 86 грн., три % річних від суми простроченої плати за кредитом у розмірі 754, 26 грн. та інфляційні втрати від суми простроченої плати за кредитом у розмірі 1163, 24 грн.

При цьому, розмір заборгованості відповідачами не спростований, своїх контр-розрахунків ними не надано.

Разом з тим, доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що договір поруки є припиненим, оскільки ОСОБА_2 вніс останній платіж у грудні 2013 року і саме в той час настав строк виконання основного зобов`язання і банк мав право звернутися до суду з цим позовом протягом шести місяців саме з цієї дати, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці доводи не ґрунтуються на вимогах Закону та спростовуються вищевикладеним.

Посилання апелянта на те, що банк зазначив одним з відповідачів ОСОБА_1 , однак суд стягнув борг з ОСОБА_1 , хоча до нього, на думку апелянта, будь-яких вимог банк не пред`являв, колегія суддів вважає формальними, оскільки з матеріалів справи вбачається наявність спірних правовідносин щодо кредитного боргу зокрема з договору поруки № 77.1/АК-016997.08.2-3П від 19 вересня 2008 року, що договір укладений між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 , і помилка в написанні по-батькові у позовній заяві не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Проте, ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий суд також помилково стягнув з відповідачів судовий збір у солідарному порядку, що не передбачено нормами процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга частково заслуговує на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним дотриманням норм процесуального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ - 04053) заборгованість за кредитним договором № 92.2/АА-00035.08.2 від 03 липня 2008 року у розмірі 4632 (чотири тисячі шістсот тридцять два) доларів США 82 центів та 1 700 730 (один мільйон сімсот тисяч сімсот тридцять) гривень 78 копійок, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 3664, 32 дол. США, пені від суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 1 482 853, 02 грн., трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 7617, 43 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 968, 50 дол. США, пені від суми простроченої заборгованості за процентами у розмірі 181 350, 54 грн., трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості за процентами у розмірі 931, 44 грн., простроченої плати за кредитом у розмірі 20 664, 90 грн., трьох відсотків річних від суми простроченої плати за кредитом у розмірі 508, 54 грн. та інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом у розмірі 6804, 91 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ - 04053) заборгованість за кредитним договором № 92.2/АА-00035.08.2 від 03 липня 2008 року 11 469 (одинадцять тисяч чотириста шістдесят дев`ять) доларів США 58 центів та 2 914 104 (два мільйони дев`ятсот чотирнадцять тисяч сто чотири) гривні 19 копійок, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 10 461, 78 дол. США, пені від суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 2 482 713, 60 грн., трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 12 749, 42 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 1007, 80 дол. США, пені від суми простроченої заборгованості за процентами у розмірі 403 297, 29 грн., трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості за процентами у розмірі 2093, 52 грн., ., простроченої плати за кредитом у розмірі 11 332, 86 грн., трьох відсотків річних від суми простроченої плати за кредитом у розмірі 754, 26 грн. та інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом у розмірі 1163, 24 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 2996 грн. 28 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 657 грн. 72 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: