Постанова

Іменем України

07 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 947/27643/19

провадження № 61-10575св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Біляївської державної районної адміністрації Одеської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у складі судді Дрішлюка А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Біляївської державної районної адміністрації Одеської області, в якому просила суд: визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: кв. АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з моменту звернення з позовом і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення з позовом і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року відкрито провадження у даній справі.

Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції

13 грудня 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року про відкриття провадження в частині порушення правил підсудності.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без руху в зв`язку з несплатою судового збору.

24 січня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про усунення недоліків апеляційної скарги разом з квитанцією про сплату судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Біляївської державної районної адміністрації Одеської області, про визначення місця проживання та стягнення аліментів закрито.

Судове рішення мотивовано тим, що діючим цивільним процесуальним законодавством (ЦПК України у редакції від 15 січня 2020 року) ухвала про відкриття провадження в справі не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, апеляційний суд закриває апеляційне провадження. Одночасно апеляційний суд зауважив, що апелянт має право включити свої заперечення на ухвалу про відкриття провадження до апеляційної скарги на рішення, ухваленого за результатами розгляду справи по суті, у випадку його оскарження.

Короткий зміст касаційної скарги

У липні 2020 року ОСОБА_2 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд не застосував норми права, а саме статтю 58 Конституції України, частини третю, четверту статті 3 ЦПК України та підпункт 11 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України. Відповідно до частини четвертої статті 3 ЦПК України Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Таким чином, висновки апеляційного суду не узгоджуються з наведеними вимогами Закону.

Крім того, на момент подання ОСОБА_2 апеляційної скарги (13 грудня 2019 року) та на час відкриття апеляційного провадження у справі (ухвала Одеського апеляційного суду від 29 січня 2020 року) була чинна редакція ЦПК України, яка надавала право на оскарження ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності, тому посилання суду апеляційної інстанції на пункт 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України є безпідставним.

Разом з тим, апеляційний суд не звернув уваги, що в даному випадку статтею 362 ЦПК України не передбачено закриття апеляційного провадження у справі.

Доводи інших учасників справи

У вересні 2020 року ОСОБА_1 через адвоката Богатову М. А. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, який обґрунтовано тим, що відповідно до діючого процесуального законодавства на момент розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції 25 лютого 2020 року ухвала про відкриття провадження не може бути оскаржена окремо від рішення суду. Таким чином, апеляційним судом повністю дотримано норми цивільного процесуального законодавства на час вчинення окремих процесуальних дій та правильно застосовано норми процесуального права при розгляді даної справи, згідно з якими апеляційне провадження підлягало закриттю.

Крім того, у разі негайної дії норм права стосовно судового процесу та його учасників застосовується норма, яка була чинною на момент здійснення відповідної процесуальної дії.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Біляївської державної районної адміністрації Одеської області, про визначення місця проживання та стягнення аліментів.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року відкрито провадження у даній справі.

13 грудня 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року про відкриття провадження в частині порушення правил підсудності.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без руху в зв`язку з несплатою судового збору.

24 січня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про усунення недоліків апеляційної скарги разом з квитанцією про сплату судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Біляївської державної районної адміністрації Одеської області, про визначення місця проживання та стягнення аліментів закрито.

Апеляційний суд виходив з того, що діючим цивільним процесуальним законодавством (ЦПК України у редакції від 15 січня 2020 року) ухвала про відкриття провадження в справі не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, апеляційний суд закриває апеляційне провадження.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої та другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті другій Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі (частина четверта статті 3 ЦПК України).

Частинами першою, другої статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 353 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання ОСОБА_2 апеляційної скарги) окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року.

Отже на момент звернення ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою та відкриття апеляційного провадження була чинною редакція статті 353 ЦПК України, пунктом 8 частини першої якої було передбачено оскарження ухвали щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності окремо від рішення суду.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким було виключено пункт 8 частини першої статті 353 ЦПК України про можливість оскарження ухвали про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.

Частина перша статті 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закриваючи апеляційне провадження у справі, суд апеляційної інстанції, застосовуючи Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набув чинності 08 лютого 2020 року та який обмежує належне ОСОБА_2 право апеляційного провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 353 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання ОСОБА_2 апеляційної скарги), не звернув уваги на те, що за приписами статті 58 Конституції України та частини четвертої статті 3 ЦПК України такий Закон в частині обмеження прав останнього не має зворотної дії в часі, оскільки на час подання апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження було передбачено право апеляційного оскарження окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.

Крім того, відповідно до статті 362 ЦПК України (в редакції Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX) суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Апеляційний суд зміст положення статті 362 ЦПК України (в редакції Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX) не перевірив, не врахував, що перелік підстав для закриття апеляційного провадження, передбачений цим положенням, є вичерпним, не звернув уваги на те, що такої підстави для закриття апеляційного провадження як неналежність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції до переліку ухвал, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду, положеннями статті 362 ЦПК України не передбачено, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про закриття апеляційного провадження у справі.

При цьому, пунктом 7 частини першої статті 374 ЦПК України в редакції Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX передбачено повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати ухвалу про відкриття провадження у справі і приймати постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими та достатніми для скасування ухвали апеляційного суду, яка перешкоджає провадженню у справі.

Висновки з результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскільки порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, відповідно до статті 411 ЦПК України оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик