Справа № 513/710/19
Провадження № 2/513/117/20
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Манової І.М., відповідачки ОСОБА_2 та її представника адвоката Куйтуклу В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата цивільну справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області про тлумачення заповіту та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, ОСОБА_1 , про визнання заповіту недійсним та нікчемним,

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2019 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Манова І.М. звернулася до суду з позовною заявою, в якій з урахування уточненої позовної заяви від 10 липня 2019 року (т. 2 а.с. 21-22) просила розтлумачити зміст заповіту, складеного ОСОБА_4 , посвідченого 31 жовтня 2008 року секретарем виконавчого комітету Кулевчанської сільської ради народних депутатів Саратського району Одеської області Станчевою А.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 381, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином, що ОСОБА_4 заповів на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,85 га, масив НОМЕР_1 , ділянка НОМЕР_2 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:0401, яка розташована на території Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області та належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 265863, виданого 27 вересня 2005 року.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що згідно заповіту ОСОБА_4 заповідав ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку 4,85 га.

ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивачки ОСОБА_4 помер. Після його смерті позивачка у встановленому законом порядку та в строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

11 червня 2019 року приватний нотаріус Сулаков І.І. відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка, оскільки заповіт не належним чином оформлений, з тексту заповіту не можливо встановити склад спадщини, оскільки в заповіті заповідається державний акт, а не земельна ділянка.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 11 липня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі № 513/710/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області про тлумачення заповіту (т. 2 а.с.24)

30 жовтня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, ОСОБА_1 , в якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 09 липня 2020 року (т. 2 а.с.160-163) просили визнати недійсним та нікчемним заповіт ОСОБА_4 , складений та посвідчений 31 жовтня 2008 року секретарем виконавчого комітету Кулевчансьткої сільської ради Саратського району Одеської області Станчевою А.Г., та зареєстрований в реєстрі за № 381, відповідно до якого, належний йому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 265863 заповів ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтували тим, що вони є дочками ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 мати позивачок ОСОБА_5 померла. 13 вересня 1994 року їх батько одружився з ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема, земельна ділянку площею 4,85 га, розташована на території Кулевчанської сільської ради Саратського району, яка належала йому на підставі державного акту серії ЯА № 265863, виданого 27 вересня 2005 року.

У встановлений законом строк 23 січня 2019 року позивачки звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 .

Позивачки вважають, що заповіт не належним чином оформлений, неможливо встановити склад спадщини, оскільки заповідається державний акт, в заповіті не вказано, де саме розташоване спадкове майно.

Крім того, відповідно до книги реєстрації заповітів Кулевчанської сільської ради Саратського району заповіт ОСОБА_4 зареєстровано під номером 380 від 01.11.2008 року, хоча в тексті заповіту зазначено № 381 від 31.10.2008 року.

На їхню думку, заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а тому він є недійсним та нікчемним.

31 жовтня 2019 року ухвалою Саратського районного суду Одеської області відкрито провадження у цивільній справі № 513/1130/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, ОСОБА_1 , про визнання заповіту недійсним (т. 1 а.с. 25).

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 20 травня 2020 року цивільні справи № 513/710/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області про тлумачення заповіту та № 513/1130/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним було об`єднано в одне провадження та об`єднаній справі присвоєно № 513/710/19 (т. 2 а.с.128).

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник адвокат Манова І.М. у суді свій позов підтримали, просили його задовольнити. Зустрічний позов не визнали з підстав, викладених у відзиві (т.1 а.с.35-37). Зокрема послалися на те, що в заповіті зазначено, яку саме земельну ділянку заповідає спадкодавець, де вона розташована та на підставі якого документу йому належить. Те, що посадова особу, яка посвідчувала заповіт допустила помилку у формулюванні змісту заповідального розпорядження, де вказала, що заповідає державний акт, а не земельну ділянку, не свідчить про недійсність заповіту. Вважають, що відсутні докази, що заповіт суперечив власному волевиявленню заповідача ОСОБА_4 ..Окрім того, з дня складання заповіту до смерті заповідача минуло 10 років, заповіт за цей час не змінювався та не скасовувався.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 , діюча від свого імені та на підставі довіреності від імені відповідачки ОСОБА_3 (т.1 а.с.19) та її представник адвокат Куйтуклу В.Д. первісний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_3 , належним чином повідомлена про розгляд справи до суду не з`явилась.

Представник Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області Качанова М.І. (т.1 а.с.148) не заперечувала проти задоволення первісного позов ОСОБА_1 , в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. В судове засідання 04 листопада 2020 року представник Кулевчанської сільської ради не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (т. 2 а.с.187).

Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши та оцінивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого Коліснянською сільською радою Саратського району Одеської області, вбачається, що 13 вересня 1994 року було укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_7 (т. 2 а.с.5)

Згідно копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 , виданих Колісненською сільською радою Саратського району Одеської області, та копій свідоцтв про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 , виданого Куяльницькою сільською радою Котовського району Одеської області та серії НОМЕР_7 , виданого Палацом одружень м. Одеса, батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 11, 12, 13, 14).

Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК серії 2-18-ОВ № 066514, ОСОБА_2 з 04.06.2007 року є особою з інвалідністю третьої групи безстроково (т.2 а.с.41).

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_8 , виданого 11.10.2016 року, ОСОБА_3 є пенсіонером за віком (т.2 а.с.39).

На підставі державного акту серії ЯА № 265863, виданого 27 вересня 2005 року згідно розпорядження голови Саратської районної державної адміністрації від 01.03.2005 року на № 79/А-05, ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 4,85 га, розташована на території Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0401 (т. 2 а.с. 7).

31 жовтня 2008 року секретарем виконавчого комітету Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, за реєстровим № 381, був посвідчений заповіт ОСОБА_4 . В заповіті зазначено, що спадкоємцем належного йому на праві приватної власності майна, що складається з: державного акту на право власності на земельну ділянку 4,85 га в межах згідно з планом, розташованому на території Кулевчанської сільської ради масив НОМЕР_9 , ділянка № НОМЕР_2 , належному йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА № 265863; майнового сертифікату серії ОД ХХІІ № 23980, вартість якого на 01січня 2000 року становить 3836 гривень, він призначив ОСОБА_1 , яка народилась в с. Кулевча Саратського району Одеської області ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с.8).

Даний заповіт не змінювався та не скасовувався, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (т. 2 а.с. 51).

ОСОБА_4 до дня своєї смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1 . До складу його сім`ї входила дружина ОСОБА_1 , що підтверджується довідками № 2658, № 2659 від 27 грудня 2018 року Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області (т. 2 а.с. 56).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 , виданого 20 грудня 20188 року (т. 2 а.с.6).

23 січня 2019 року за заявою ОСОБА_1 приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. було відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 № 16-2019. В заяві ОСОБА_1 зазначила, що вона є спадкоємцем за заповітом.

24 квітня 2019 року до приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. надійшли заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 від його дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи (т. 2 а.с. 49-73).

Постановою приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 11 червня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки заповіт не належним чином оформлений, з тексту заповіту не можливо встановити склад спадщини, оскільки в заповіті заповідається державний акт, а не земельна ділянка (т. 2 а.с.10).

Статті 1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, які визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1,2 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У частинах 1- ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з положеннями ст.1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У частинах 1, 2 ст.1257 ЦК передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст.1256 ЦК тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.

У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст.213 цього кодексу.

За положеннями частин 1, 2 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Відповідно до частин 1-3 ст.1247 ЦК заповіт складається в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними в стст.1251-1252 цього кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 5 п."б" ч.1 ст.38 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції Закону N 1366-XIV від 11.01.2000, чинної на час посвідчення заповіту) до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Відповідно до ст.37 Закону "Про нотаріат" у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад

народних депутатів вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, посвідчують заповіти.

Ст.43 цього ж Закону визначено, що при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу громадянина, його представника або представника підприємства, установи, організації, що звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Встановлення особи здійснюється за паспортом або іншими

документами, які виключають будь-які сумніви щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про нотаріат" від 2 вересня 1993 року N 3425-XII (в редакції, чинній на момент посвідчення заповіту), усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами чи посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, реєструються в реєстрах нотаріальних дій

Згідно з пунктом 2 розділу 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, яка затверджена наказом Міністерства юстиці України від 25 серпня 1994 р.N 22/5 (яка діяла на час посвідчення заповіту та втратила чинність 02.12.2011), у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Пунктом 10 зазначеної Інструкції визначено, що при вчиненні нотаріальних дій посадові особи виконавчих комітетів встановлюють особу громадянина, його представника або представника підприємства, установи, організації, що звернулися за вчиненням нотаріальних дій.

Встановлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які виключають будь-які сумніви щодо особи громадянина, зокрема, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

За змістом пункту 18 цієї ж Інструкції нотаріальне посвідчення заповітів та довіреностей,

засвідчення вірності копій документів і виписок з них, справжності підпису на документах здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою виконавчого комітету з прикладенням гербової печатки виконавчого комітету Ради народних депутатів.

Згідно з п. 19 Інструкції всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається в посвідчувальному написі документа, що посвідчується чи засвідчується посадовою особою виконавчого комітету.

Відповідно до п..22 вказаної Інструкції документи, на підставі яких встановлюється особа громадянина,його представника або представника підприємства, установи, організації, повертаються особам, що подали їх, без залишення копій, але в реєстрі записується найменування документа, його номер, дата видачі і найменування установи, яка видала документ.

За змістом п. 35 Інструкції заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини.

Відповідно до п.п. 5,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Тобто, в даному випадку, з`ясуванню підлягають лише обставини щодо форми та посвідчення заповіту в розумінні ст.ст. 1233, 1247 ЦК України.

Заповіт є одностороннім правочином і може бути визнаний судом нікчемним тільки при зазначенні в рішенні спеціальної підстави передбаченої ст. 1257 ЦК України.

Відповідно до п.6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом.

Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред`являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Судом встановлено, що в заповіті від 31.10.2008 року відсутні відомості щодо серії, номеру паспорту заповідача, назви органу, який його видав та дати видачі, тобто особа заповідача не була встановлена у порядку, передбаченому Законом України "Про нотаріат" та вищевказаною Інструкцією. В тексті заповіту зазначено, що він був посвідчений 31 жовтня 2008 року секретарем виконавчого комітету Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області Станчевою А.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 381 (т. 2 а.с. 142-144).

Проте, з журналу для реєстрації нотаріальних дій № 04-01 Кулевчанської сільської ради вбачається, що 31 жовтня 2008 року жодних нотаріальних дій не було вчинено та зареєстровано. 01 листопада 2008 року під № 380 зареєстровано заповіт ОСОБА_4 , у графі "Документ, що засвідчує особу, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії" відомості щодо паспорту заповідача відсутні.

У вказаному журналі 01 листопада 2008 року під № 381 зареєстровано заповіт ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 145-147).

З тексту заповіту не можливо встановити склад спадщини, оскільки в заповіті заповідається державний акт, а не земельна ділянка.

Наведене вище підтверджує, що заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення порядку посвідчення, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання його нікчемним на підставі ч.1 ст. 1257 ЦК України.

Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: "визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину".

З огляду на зазначене позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання недійсним заповіту не підлягають задоволенню.

Щодо первісного позову ОСОБА_1 про тлумачення заповіту суд вважає, що підстави для його задоволення відсутні, оскільки відповідно до положень ст. ст. 213, 1256 ЦК нікчемний заповіт не підлягає тлумаченню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження".

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Отже, Кулевчанська сільська рада Саратського району Одеської області є неналежним відповідачем, а тому в задоволенні позовів до неї належить відмовити.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пред`явили зустрічний позов про визнання заповіту недійсним і нікчемним як до ОСОБА_1 так і до Кулевчанської сільської ради, вказавши їх співвідповідачами. Проте сільська рада не є належним відповідачем у цій справі, тому у задоволенні позовних вимог до неї належить відмовити як до неналежного відповідача.

Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Оскільки, в задоволенні первісного позову відмовлено, а позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволені частково в частині вимог до відповідачки ОСОБА_1 , то судові витрати позивачок за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в розмірі 768,40 гривень (т. 1 а.с.1) підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 2-15, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області про тлумачення заповіту - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та нікчемним задовольнити частково.

Встановити, що заповіт, який складений 31 жовтня 2008 року у селі Кулевча Саратського району Одеської області від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та посвідчений секретарем виконавчого комітету Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області за реєстровим № 381, є нікчемним.

У задоволенні решти зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складене 16 листопада 2020 року.

Суддя А. І. Бучацька