Постанова

Іменем України

16 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 243/202/19

провадження № 61-10675св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А. Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року у складі судді Мірошниченко Л. Є. та постанову Донецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року у складі колегії суддів: Агєєва О. В., Мальованого Ю. М., Соломахи Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Територіального управління Державної Судової Адміністрації України в Донецькій області (далі - ТУ ДСА України в Донецькій області) про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 із 1993 року до вересня 2016 року працював на посаді судді (Слов`янського міського) Слов`янського міськрайонного суду Донецької області та був звільнений із посади у зв`язку з поданням заяви про відставку.

На підставі Закону України «Про статус суддів» (у редакції, чинній станом на 2007 рік), 07 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ТУ ДСА України в Донецькій області укладено договір позички квартири № 2, відповідно до умов якого ТУ ДСА в Донецькій області (позичкодавець) передає у безоплатне користування позивачу квартиру АДРЕСА_1 .

Умовами зазначеного договору передбачалося, що користувач має право придбати квартиру, яка є предметом договору, із знижкою вартості на

50 відсотків за умови перебування на посаді судді не менш, як десять років (п.3.1 договору).

З урахуванням зазначених вимог договору та враховуючи, що позивач працював на посаді судді з 15 лютого 1993 року до 20 вересня 2016 року, тобто більше десяти років, у травні 2018 року позивач звернувся до ТУ ДСА в Донецькій області з пропозицією відповідно до умов договору позички продати йому, як користувачу, квартиру

АДРЕСА_1 із знижкою 50 %.

У відповіді від 06 червня 2018 року ТУ ДСА в Донецькій області відмовило в придбанні зазначеної квартири із знижкою 50 %, обґрунтовуючи це тим, що на час укладання договору позички був чинним та діяв Порядок забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів забезпечення житлом суддів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 03 серпня 2005 року. Разом із тим, вказаний Порядок втратив чинність, у зв`язку з чим ТУ ДСА в Донецькій області не має можливості і правових підстав для відчуження спірної квартири шляхом укладання договору купівлі-продажу. У повідомленні, крім того, зазначено про необхідність передання квартири ТУ ДСА в Донецькій області для її подальшого використання за призначенням.

Посилаючись на незаконність прийнятого рішення про відмову в укладанні договору купівлі-продажу квартири, просив суд зобов`язати ТУ ДСА в Донецькій області виконати умови п. 3.1 договору позички від 07 лютого 2007 року та зобов`язати за умовами договору продати ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 зі знижкою

50 відсотків, а також стягнути з відповідача сплачену суму судових витрат.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області

від 26 лютого 2019 року, яке залишене без змін постановою Донецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року, позовні вимоги задоволено.

Зобов`язано позичкодавця за договором позички № 2 від 07 лютого

2007 року Територіальне управління Державної Судової Адміністрації України в Донецькій області виконати умови п. 3.1 договору позички та зобов`язано за умовами договору позички від 07 лютого 2007 року продати ОСОБА_1 квартиру

АДРЕСА_1 зі знижкою 50 відсотків.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що відповідно до статей 64, ч. 1 ст. 126 Конституції України, пункту 8 частини 4 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, статті 126 Конституції України, незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 надано тлумачення словосполученням «звуження змісту та обсягу прав та свобод» та «скасування конституційних прав та свобод», та зазначено про необхідність достатнього матеріального забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень, так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці, що відповідає Європейській хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року.

Суди вважали, що ТУ ДСА України в Донецької області, як сторона в договорі позички, повинно виконувати умови вищезазначеного договору, пунктом 3.1 якого передбачається, що користувач має право, придбати квартиру, яка є предметом цього договору, із знижкою вартості на 50 відсотків.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

31 травня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТУ ДСА України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Находження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Зупинено виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року, до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди помилково застосували до спірних правовідносин пункт 10 Порядку забезпечення житлом суддів, яким передбачено право судді на придбання житла, наданого у його користування, зі знижкою 50 відсотків за умови перебування на посаді не менше 10 років, оскільки цей Порядок втратив чинність 01 січня 2011 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01 грудня 2010 року № 1097, що виключає можливість реалізації пункту 3.1 договору позички.

Квартира була передана у користування позивачу саме у зв`язку з призначенням на посаду судді, проте оскільки позивач є суддею у відставці, квартира підлягає поверненню ТУ ДСА України в Донецькій області.

Відзив на касаційну скаргу

У липні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ТУ ДСА України в Донецькій області, у якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу, а оскаржувані рішення - без змін. При цьому посилається на безпідставність доводів касаційної скарги, оскільки відповідач ухиляється від виконання умов договору позички, який не розірваний та є дійсним.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Постановою Верховної Ради України від 21 жовтня 2004 № 2107-ІV «Про обрання суддів» ОСОБА_1 було обрано на посаду судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А. В. від 15 грудня 2006 року, ОСОБА_2 продала, а ТУ ДСА України в Донецькій області придбало двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в реєстрі за № 3269.

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності Територіальному управлінню державної судової адміністрації в Донецькій області, реєстраційний номер майна 13719815.

07 лютого 2007 року ТУ ДСА України в Донецькій області уклало з ОСОБА_1 договір позички квартири, за яким ТУ ДСА в Донецькій області (позичкодавець) передає у безоплатне користування

ОСОБА_1 (користувачу) квартиру

АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3.1. зазначеного договору позички користувач має право придбати квартиру, яка є предметом цього договору, із знижкою його вартості на 50 відсотків за умови перебування на посаді судді не менше як десять років.

З пункту 4.1 договору позички вбачається, що даний договір діє з моменту його підписання і є чинним, поки користувач має статус судді (судді у відставці).

Наказом в.о. голови Слов`янського міськрайонного суду Мірошниченко Л. Є. від 20 вересня 2016 року № 43-к «Про відрахування зі штату Слов`янського міськрайонного суду Донецької області судді ОСОБА_1 » останнього відраховано зі штату Слов`янського міськрайонного суду Донецької області згідно з Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року

№ 1515-VIII «Про звільнення суддів» відповідно до пункту 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

08 травня 2018 року ТУ ДСА України в Донецькій області направило ОСОБА_1 лист щодо вирішення питання стосовно передання квартири територіальному управлінню для подальшого використання за призначенням, оскільки вона має бути повернута після звільнення ОСОБА_1 з посади судді.

У відповідь ОСОБА_1 направив ТУ ДСА України в Донецькій області лист з проханням вирішити питання про продаж йому квартири АДРЕСА_1 , зі знижкою 50 відсотків, як це передбачено пунктом 3.1.1 договору позички від 07 лютого 2007 року.

Листом від 06 червня 2018 року ТУ ДСА України в Донецькій області відмовило ОСОБА_1 у придбанні квартири зі знижкою, оскільки на час укладання договору позички був чинним і діяв Порядок забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 03 серпня 2005 року, який на теперішній час втратив чинність. Таким чином, ТУ ДСА України в Донецькій області не має можливості і правових підстав для відчуження і укладання договору купівлі-продажу квартири, переданої у користування ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних

Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши аргументи, викладені у відзиві, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині першій статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Статтею 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не пізніш як через шість місяців після обрання суддя Конституційного Суду, Верховного Суду або вищого спеціалізованого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується благоустроєним житлом у вигляді окремої квартири або будинку Кабінетом Міністрів України, а суддя іншого суду - відповідними місцевими органами державної виконавчої влади за місцезнаходженням суду. У разі незабезпечення судді благоустроєним житлом у зазначені строки суд за рахунок державного бюджету може придбати квартиру або будинок за ринковими цінами і передати їх у користування судді. Порядок фінансування судів для цієї мети, а також порядок розрахунків з державним бюджетом органу державної виконавчої влади, який своєчасно не надав судді житло, визначається Кабінетом Міністрів України.

Судді мають право на придбання на пільгових умовах жилих приміщень комунального фонду та приміщень, наданих їм в користування в порядку, передбаченому частиною сьомою цієї статті, зі знижкою на 50 відсотків їх вартості та на одержання кредитів на індивідуальне і кооперативне житлове будівництво з погашенням наданої позики за рахунок відповідних бюджетів за умови тривалості роботи на посаді судді не менше десяти років.

На виконання вказаних положень Закону України «Про статус суддів» постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2005 року № 707 було затверджено Порядок забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів (далі - Порядок), який на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01 грудня 2010 року № 1097 «Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» втратив чинність 01 січня 2011 року.

У пункті 7 Порядку було передбачено, що у разі коли місцевий орган виконавчої влади або Міноборони у шестимісячний строк не забезпечили житлом суддю, який потребує поліпшення житлових умов, суд на підставі його заяви, за погодженням з Державною судовою адміністрацією або її територіальним управлінням (стосовно судді місцевого суду), може прийняти рішення про придбання житла за рахунок коштів державного бюджету та передачу його у користування судді.

Згідно з пунктом 10 Порядку судді мають право на придбання житла, наданого їм у користування, із знижкою його вартості на 50 відсотків, за умови перебування на посаді не менш як 10 років.

Таким чином, саме на виконання вимог зазначеного Закону України «Про статус суддів» та Порядку ТУ ДСА України в Донецькій області придбало житло для забезпечення судді та 07 лютого 2007 року на підставі договору позички передало його у безоплатне користування позивача.

У пунктах 3.1.1, 4.1 вказаного договору сторонами погоджено, що користувач має право придбати квартиру, яка є предметом цього договору, зі знижкою його вартості на 50 відсотків, за умови перебування на посаді судді не менше десяти років. Цей договір діє з моменту його підписання і є чинним поки користувач має статус судді (судді у відставці).

Правовідносини між сторонами виникли на підставі і на виконання вимог Конституції України та Закону України «Про статус суддів», за положеннями яких незалежність суддів є невід`ємним елементом їх статусу та професійної діяльності і пов`язана з принципом поділу державної влади та обумовлена необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, дотримання прав людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади.

Визначені Конституцією і Законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями, зокрема, є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Право судді у відставці на грошове утримання та відповідні соціальні гарантії є запорукою належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості, не допускати вплив або втручання у здійснення правосуддя.

У постанові від 16 листопада 2015 року у справі № 21-635а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

З огляду на зазначене вище, можна зробити висновок, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень, так і в майбутньому - у зв`язку з досягненням відповідного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці.

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що житло надавалося відповідачу у зв`язку з виконанням обов`язків судді, але на цей час діюче законодавство не передбачає можливості забезпечення суддів у відставці житлом, у тому числі і службовим, є необґрунтованими.

У статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia)).

Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити чітку процедуру врегулювання питання порядку забезпечення суддів (втому числі суддів у відставці) житлом, що сприяло б юридичній визначеності у спірних правовідносинах, то позивач не повинен нести негативні наслідки вказаної бездіяльності і вони мають покладатися саме на державу в особі її органів, які уповноважені або були уповноваженими на час виникнення правовідносин на здійснення певних зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду

від 20 березня 2018 року у справі № 819/1249/17, від 18 березня 2020 року у справі № 243/13059/18.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, оскільки сторони у договорі позички від 07 лютого 2007 року погодили, що цей договір діє з моменту його підписання і є чинним поки користувач має статус судді (судді у відставці), то з урахуванням принципу презумпції правомірності правочину відсутні підстави для відхилення від зобов`язань визначених у договорі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної

інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення - без змін.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2019 року зупинено виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року, до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи те, що касаційна скарга ТУ ДСА в Донецькій області підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді:

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

І. В. Литвиненко