Справа № 350/1632/19
Провадження № 22-ц/4808/1065/20
Головуючий у 1 інстанції Максимів І. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В.,Томин О.О.,

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ясенська сільська рада Рожнятівського району, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду в складі судді Максиміва І.В., ухвалене 17 липня 2020 року в смт. Рожнятові Івано-Франківської області, повний текст якого складено 22 липня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ясенська сільська рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 травня 2018 року належить будинковолодіння, а також земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0842 га в АДРЕСА_1 . Суміжною земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_5 , з 2011 року користуються відповідачі у справі. Зазначала, що вони встановили паркан, пригородили частину її ділянки, без дозволу складають дошки під належною їй господарською спорудою. Також з порушенням будівельних норм побудували дровітню та залили фундамент під іншу будівлю. На зауваження щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою не реагують, тому вона неодноразово зверталась до сільської ради та в інші компетентні органи. Однак будь-яких заходів прийнято не було.

Такі дії відповідачів суперечать чинному законодавству, правилам добросусідства, оскільки обмежують її права щодо вільного користування власною ділянкою. З цих підстав просила зобов`язати їх не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою, перенести паркан згідно державного акту на цю ділянку, забрати дошки з під її господаської будівлі, а такожа знести самовільно побудовану дровітню та фундамент.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 17 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд виходив з недоведеності позовних вимог ОСОБА_1 . При цьому вважав, що нею не надано доказів відновлення меж, які необхідні для встановлення факту захоплення частини земельної ділянки. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про чинення їй будь-яких перешкод в користуванні цією ділянкою. Як і не підтверджено того, що відповідачі проживають по сусідству та користуються належною ОСОБА_5 земельною ділянкою, суміжною з земельною ділянкою позивачки.

Не погодившись з рішенням суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вважає необгрунтованим висновок суду, що нею не надано доказів чинення їй перешкод в користуванні земельною ділянкою саме відповідачами. У підготовчому провадженні останні визнали, що з 2011 року проживають у будинковолодінні ОСОБА_5 , ведуть там своє господарство, користуються земельною ділянкою. Той факт, що вони не зареєстрували своє місце проживання у будинковолодінні правового значення не має. Отже, на її думку, саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є належними відповідачами у справі.

Крім того, суд не дав належної оцінки копії плану земельної ділянки, виготовленої ПП «Луги» у 2015 році, в якому відображено конфігурацію та площу 0,0013 га самовільно захопленої відповідачами земельної ділянки. А встановивши там огорожу, вони унеможливили використання нею частини ділянки. При цьому судом залишено поза увагою, що згоди на вилучення частини земельної ділянки вона не давала.

Більше того, провівши обстеження земельних ділянок в серпні 2019 року сільська рада при складанні схеми не відобразила інформацію про самовільну добудову та наявність складених дощок. Тому вона заявляла в суді відповідне клопотання, а також клопотання про залучення до участі в справі ОСОБА_5 в якості співвідповідача, у задоволенні яких суд безпідставно відмовив.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подали.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Родіков І.С. доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ясенської сільської ради Рожнятівського району в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у їх відсутності не встановлено.

Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону виходячи з наступного.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом померлого чоловіка від 25 травня 2018 року належить домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 723914 спадкодавцю ОСОБА_6 також належала земельна ділянка кадастровий номер :01:004:0079, площею 0.0842 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 5, 11).

Згідно з частиною першою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

З матеріалів справи також вбачається, що суміжна земельна ділянка площею 0,0361 га, кадастровий номер :01:004:0103 належить ОСОБА_5 .

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 свої вимоги обгрунтовувала тим, що ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які користуються суміжною земельною ділянкою з 2011 року, самовільно зайняли частину її земельної ділянки, складають дошки під її господарською спорудою, з порушенням відповідних норм і правил побудували дровітню та залили фундамент під іншу будівлю.

Заперечуючи проти заявлених вимог відповідачі вказували, що позивачкою не надано доказів, що їхні об`єкти нерухомості створюють їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Як вбачається з акту земельно-узгоджувальної комісії від 19 лютого 2016 року, складеного в результаті обстеження межі, що розділяє земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , межових знаків стандартного зразка не виявлено. Відтак виникла потреба у проведенні додаткових геодезичних робіт з відновлення межі між їхніми ділянками. Відповідно позивачці рекомендовано виготовити технічну документацію щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с. 7).

При обстеженні земельних ділянок суміжників 17 травня 2019 року земельна комісія встановила, що між ними існує спір з приводу розмежування присадибних ділянок. На спірній межі ОСОБА_1 у 1960 році побудовано господарську споруду. Господарська будівля ОСОБА_5 побудована у 1979 році. Обидві господарські будівлі встановлені з порушенням норм ДБН 360-92. Частина даху господарської будівлі позивачки виступає на 0,35 м за межу її земельної ділянки та розташована над земельною ділянкою сусідки, тому дощові води стікають з даху господарської будівлі на земельну ділянку останньої. Внаслідок цього руйнується її господарська будівля. Відповідно комісія зобов`язала їх встановити ринви для збору дощових вод на господарських спорудах, облаштувати вигрібні ями згідно норм ДБН В2.5.-75 та спрямувати дощові води у ці ями (а.с. 6).

Крім того, Ясенською сільською радою було проведено обстеження земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на звернення адвоката останньої. Складено схему розміщення, якою підтверджено, що на земельній ділянці позивачки знаходиться господарська споруда довжиною 17,00 м шириною 5,66 м на межі з земельною ділянкою суміжного землекористувача, а житловий будинок - на відстані 9,90 м від господарської споруди останньої. На земельній ділянці ОСОБА_5 знаходиться господарська споруда довжиною 20,00 м, шириною 4,00 м на відстані 0,92 м від господарської споруди позивачки та на відстані 6,00 м від господарської споруди іншого суміжника ОСОБА_8 (а.с. 9-10).

Згідно листа Рожнятівської районної державної адміністрації за підписом першого заступника голови від 06 травня 2019 року ОСОБА_1 також рекомендовано для встановлення факту захоплення частини земельної ділянки винести межі земельної ділянки відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного Комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376 (а.с. 14). Крім того, констатовано щодо неодноразового надання їй таких рекомендацій.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

За змістом статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності, вимагаючи усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Як передбачено частинами першою, третьою, шостою статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

За правилами статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Згідно із пунктами 4.1, 4.2, 4.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376(далі - Інструкція), відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В силу статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Відновлення меж земельної ділянки на місцевості передбачає повторне винесення меж в натуру на підставі наявної земельно-кадастрової документації.

Згідно із пунктом 2.1 вказаної Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) охоплюється комплекс робіт, а саме: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Отже законодавством закріплений порядок встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, який ОСОБА_1 не дотриманий. Тому, за відсутності межових знаків та технічної документації з відновлення меж на місцевості, підстав вважати, що відповідачі використовують частину належної їй земельної ділянки немає. Посилання на план земельної ділянки, виготовлений у 2015 році ПП «ЛУГИ» сам по собі не є доказом, що підтверджує самовільне захоплення частини її земельної ділянки (а.с. 19).

Жодних належних та допустимих доказів того, що встановивши паркан вони пригородили частину земельної ділянки позивачки, поскладали дошки під стіною її господарської будівлі, побудували дровітню, залили фундамент, що унеможливило використання нею своєї ділянки, матеріали справи не містять. Натомість як вбачається з матеріалів справи, саме її господарська споруда довжиною 17,00 м та шириною 5,66 м знаходиться на межі, а частина даху виступає на земельну ділянку сусідки.

Судом вірно оцінено акт земельно-узгоджувальної комісії від 17 травня 2019 року та схему розміщення госпордарських споруд ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , з яких не вбачається жодних об`єктивних даних щодо наявних перешкод.

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Умовами для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Натомість факт наявності в ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, яку вона вважає захопленою, а також факт порушення цього права з боку відповідачів не підтверджені належними засобами доказування, тому суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову за його недоведеністю.

Саме на відповідачів як на порушників свого права землекористування вказувала ОСОБА_1 у позовній заяві. Посилання в апеляційній скарзі на відмову у задоволенні клопотання її представника про залучення ОСОБА_5 в якості співвідповідача та зобов`язання Ясенську сільську раду провести обстеження земельних ділянок колегія суддів відхиляє, оскільки ухвала місцевого суду від 30 січня 2020 року з приводу вирішення цих питань відповідає вимогам закону.

А отже суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову з підстав його недоведеності, а не з підстав неправильного визначення складу учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду від 17 липня 2020 року - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного від 17 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 18 листопада 2020 року