Номер провадження: 22-ц/813/1831/20
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду Одеської області від 04 листопада 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний», про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду міста Одеси надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на майно. Пізніше через свого представника, звернулась до суду зі збільшених вимог, просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу нею з ОСОБА_4 у період з 16.01.2010 року по 03.05.2018 року; визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 та 17950 доларів США які зберігалися у індивідуальному депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділені №38 ПАТ Акціонерний Банк «Південний» за адресою: м. Одеса, провулок Сабанський, 2.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 раптово помер ОСОБА_4 , з яким вона мешкала у період з 16.01.2010 року по 03.05.2018 року, без реєстрації шлюбу. За час фактичного шлюбу було набуте спільне майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; грошові кошти, які зберігаються в індивідуальному депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділені №38 ПАТ Акціонерний Банк «Південний» за адресою: АДРЕСА_3. ОСОБА_3 зазначала, що вона та ОСОБА_4 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки вели спільне господарство, загалом проживали як сім`я, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану, із заявою про державну реєстрацію шлюбу. За час спільного проживання жоден із них не перебував в інших шлюбних відносинах.

02.10.2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не погоджуючись з ухвалою від 06 вересня 2018 року Київського районного суду (суддя Бескровний Я.В.), 02.10.2018 року подала до суду апеляційну скаргу.

11 листопада 2018 року постановою Одеського апеляційного суду представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишено без задоволення. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року про відкриття провадження залишено без змін.

Справу було направлено для подальшого розгляду справи до Київського районного суду міста Одеси.

04 листопада 2019 року рішенням Київського районного суду міста Одеси (суддя - Бескровний Я.В) позов було задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період з 16.01.2010 р. по 03.05.2018р. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 17950 доларів США, які зберігаються у індивідуальному депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділенні №38 Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» та на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

03 грудня 2019 року канцелярією Одеського апеляційного суду було зареєстровано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 . Апелянт вважає що дане рішення було прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права та повинно бути скасовано. Обґрунтовуючи свої доводи апелянт звертає увагу на те, що для встановлення факту факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. На думку апелянта, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися відносини які притаманні подружжю. Надаючи пояснення, позивачка зазначила, що вона під час спільного мешкання з ОСОБА_4 не працювала, тому нею не було доведено який розмір фактичного внеску нею було внесено у квартиру АДРЕСА_1 , а також грошову суму яка зберігалась у депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділенні № 38 ПАТ АК «Південний». У зв`язку з вище наведеним апелянт просить скасувати рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2019 року (т.2 а.с. 55-60).

12.08.2020 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники провадження про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність. При цьому було відхилено клопотання представника апелянта про відкладення слухання справи, оскільки саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, а учасники провадження не позбавлені можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до частини 4 статті 212 ЦПК України. Інших причин неможливості участі в судовому засіданні, зокрема в режимі відеоконференції, стороною не наведено. Інші учасники справи клопотання про проведення судового засідання за допомогою відеоконференцзв`язку або про розгляд справи за їх відсутністю не подавали. Явка до апеляційного суду не обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи відсутні (ст. 8, ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та відмовляє у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 16.01.2010 року та по день смерті ОСОБА_4 постійно проживали разом як чоловік та дружина за адресою: АДРЕСА_2 , за час перебування у фактичних шлюбних відносинах ними було набуто спільне майно та позивач у встановлений законом шестимісячний строк подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , однак отримала відмову нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, що є перешкодою у реалізації позивачем своїх майнових прав, суд вважає що право позивача підлягає захисту

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 виданим Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до якої входить квартира АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_1 ; майно, яке зберігалося в індивідуальному депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділені №38 ПАТ АК «Південний» за адресою: м.Одеса, провулок Сабанський 2.

11.05.2018 року приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В. заведено спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_4 №7/2018. Із заявою про отримання спадщини до приватного нотаріуса звернулися син померлого - ОСОБА_1 , мати померлого - ОСОБА_7 та позивач. Письмовою відповіддю №195/01-16 від 18.06.2018 року приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В. Позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, вони із ОСОБА_4 не були подружжям та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 12.08.2018 року ОСОБА_4 належить об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Державну реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_4 здійснено 23.11.2017 року державним реєстратором Копил В.Ю. Комунального підприємства «Регіональний центр державної реєстрації речових прав на нерухоме майно».

Згідно опису спадкового майна, отриманого на виконання ухвали суду від 12.04.2019 року, складеного приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В. яке знаходилось у індивідуальному депозитному сейфі №329 ПАТ АК «Південний», що знаходився у користування ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 , до складу спадкового майна увійшли особисті документи померлого та грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 359 одиниць.

Відповідно до свідоцтва про поховання ОСОБА_4 ?0;021324 виданого Ритуальною службою м. Одеси КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» 06.05.2018 року замовником поховання виступала ОСОБА_3 .

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , в особі законного представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в обґрунтування недоведеності позивачем факту проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю посилається на правові наступні позиції Верховного Суду.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, придбання один одному речей, виконання прохань, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між останніми склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю (Постанова Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі №588/350/15-ц).

У постанові від 14.02.2018 року у справі №129/2115/15-ц Верховний Суд зазначив, що покази свідків не можуть бути єдиною правовою підставою для встановлення такого факту.

З приводу наведених апелянтом правових позицій, апеляційний суд звертає увагу на те, що зазначені висновки Верховним Судом було зроблено у справах з іншими обставинами та наданими позивачами доказами. Так, у справі №588/350/15-ц позивачем на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві було надано тільки пояснення свідків та фотознімки. Відповідно у справі №129/2115/15-ц єдиними доказами сумісного проживання однією сім`єю у якості подружжі, якими суд першої інстанції обґрунтував своє рішення були лише покази свідків.

У матеріалах справи №520/10426/18, що заходиться на апеляційному розгляді наявні належні докази, які підтверджують факт проживання ОСОБА_4 та позивача однією сім`єю як чоловік та дружина з 16.01.2010 року, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, піклування та підтримку один одного морально і матеріально. Зокрема, це підтверджується поясненнями свідків, спільними фото, квитанціями про сплату житлово-комунальних послуг, копіями закордонних паспортів із ідентичними датами виїзду за межі України та повернення на територію України, заявою мешканців будинку та довідкою ОСББ «Моряк-6». При цьому, апеляційний суд зауважує, що фото, надані стороною відповідача про немовби спільний відпочинок (т.1, а.с. 131-141) не містять жодного спільного фото апелянта та спадкодавця, тобто є доказом стосунків батька з дитиною після розірвання шлюбу з його матір`ю - апелянтом по справі. Так з довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МОРЯК-6» від 31.05.2018 року випливає, що позивач у період з січня 2010 року по 03.05.2018 року мешкала у квартирі за адресою АДРЕСА_2 спільно з громадянином України ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сплачувала комунальні послуги.

Допитані у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_9 (сусідка), ОСОБА_10 (сусід), ОСОБА_11 (сусідка), ОСОБА_12 (сусідка) дали пояснення, що дійсно ОСОБА_3 та ОСОБА_8 постійно з 2010 року проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 та всі вважали їх чоловіком та дружиною, та позивач з ОСОБА_4 вели спільне господарство, разом вирішували спільні побутові питання.

Показання свідка ОСОБА_13 , суд першої інстанції до уваги обґрунтовано не прийняв, оскільки остання у своїх поясненнях не заперечувала, що між нею та позивачем після смерті ОСОБА_4 мав місце конфлікт із бійкою, а отже між ними існують неприязні стосунки, що також підтвердила і позивач.

Таким чином, на відміну від доказів, наданих позивачами у справах №129/2115/15-ц та 588/350/15-ц, ОСОБА_3 було надано значно ширший перелік доказів, на підтвердження обставини, на які вона посилається обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

Щодо посилань апелянта на недоведеність позивачем розміру фактичного внеску у квартиру АДРЕСА_1 , а також грошову суму, яка зберігалась у депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділення №38 ПАТ АК «Південний».

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

За змістом статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Такий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, відповідач в обґрунтування зазначених доводів наводить обставини, встановлені у справі №2-7043/10. А саме, те, що факт укладання між позивачем і відповідачем договору №58 від 6.01.2006 р. про дольову участь в будівництві житла, предметом якого є дольова участь позивачки в будівництві житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_4 (п. 2.1. договору), та зобов`язання відповідача здійснити будівництво житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_4 і після введення житлового будинку в експлуатацію передати позивачці трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_4 згідно з актом приймання-передачі.

Апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апелянта, оскільки встановлені у справі №2-7043/10 обставини, не стосуються ані сторін, ані обставин, ані предмету у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний», про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності, відтак на вирішення справи по суті не впливають.

Інших доказів чи пояснень на спростування позиції іншої сторони апелянтом суду надано не було.

Посилання ж апелянта на неможливість позивачем описати спірну квартиру АДРЕСА_1 , не відповідають зазначеному у протоколі судового засідання, наявного у матеріалах справи, з якого вбачається, що позивач у судовому засіданні детально описала зазначену квартиру (розташування кімнат, меблів, їх кольори) (т.1 а.с.29).

Окрім того, апелянт обґрунтовуючи недоведеність позивачем придбання спільної квартири на сумісні кошти, зазначає, що у період проживання позивача з ОСОБА_4 вона ніде не працювала. Наведене спростовується доданою ОСОБА_3 до відзиву на апеляційну скаргу довідкою, відповідно до якої, у період з 14.03.2014 року по 28.02.2018 року вона працювала в Морехідному училищі ім. О.І. Маринеска (НУ «ОМА»).

Інших доводів незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить.

Відтак суд апеляційної інстанції враховуючи вище наведене вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку та встановив факт проживання ОСОБА_4 та позивача однією сім`єю як чоловік та дружина з 16.01.2010 року. Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що інших доказів чи пояснень на спростування позиції іншої сторони апелянтом суду надано не було, відтак, оскільки позиція сторони не може ґрунтуватися на критиці доводів та обґрунтувань іншої сторони, апеляційна скарга відхиляється.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт приймав участь в суді першої інстанції, подавав відповідні пояснення, клопотання та докази на підтвердження своїх позовних вимог. Таким чином, враховуючи вище наведене, положення діючого цивільного законодавства, оскільки, як вже вище зазначалось, позиція сторони не може ґрунтуватися лише на запереченнях та критиці позиції іншої сторони, а в матеріалах справи наявно достатньо доказів, які дійсно свідчать про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на припущеннях, не підтверджених жодними належними, допустимими та достатніми доказами, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду Одеської області від 04 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

06.11.2020 року м. Одеса