головуючий у суді І інстанції Миколаєць І.Ю.
провадження № 22-ц/824/7743/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Мостової Г.І.

суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Сердюк К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства культури та інформаційної політики України на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури України про визнання протиправним та скасування наказу, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до Міністерства культури України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства культури України про оголошення догани ОСОБА_1 від 23 серпня 2018 року № 823/0/17?18, що винесений за підписом державного секретаря Карандєєва Р.В.

Позов мотивований тим, що оскаржуваний наказ винесений безпідставно, оскільки позивач не порушувала вимог трудового законодавства та умов контракту, а відсутність на робочому місці 24 липня 2018 року обумовлена її тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується листком непрацездатності, наказ не містить формулювання вчиненого позивачем порушення, винесений у період її тимчасової непрацездатності та вручений після спливу установлених законом строків, чим порушено вимоги статей 147-149 КЗпП України.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства культури України «Про оголошення догани ОСОБА_1 » від 23 серпня 2018 року № 823/0/17-18, що винесений за підписом державного секретаря Карандєєва Р.В.

Стягнуто з Міністерства культури України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 704 грн 80 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що наказ про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності від 23 серпня 2018 року № 823/0/17-18 винесений під час перебування останньої на лікарняному в період з 01 серпня 2018 року до 21 вересня 2018 року, що підтверджено листками непрацездатності серії АДІ №№ 090481, 04124, 049836, 226871. Ознайомлення позивача із винесеною щодо неї доганою відбулось лише 27 вересня 2018 року, тобто більше ніж через місяць з моменту винесення. Вказані обставини відображають формальний підхід відповідача до процедури накладання дисциплінарного стягнення, визначеної законом.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство культури України подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 травня 2020 року Міністерство культури, молоді та спорту України (надалі по тексту Міністерство) залучено до участі у справі як правонаступника прав та обов`язків Міністерства культури України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції, необґрунтоване, прийняте з грубим порушенням норм матеріального права, а саме статей 89, 263 ЦПК України. Також, має місце неповне та не всебічне дослідження і з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, не надано їм належної судової оцінки.

Міністерством та ОСОБА_1 при укладенні контракту було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору і не виникало питань, відповідно до підпункту 2.1.18 пункту 2.1 розділу 2 контракту, яким чином інформувати Міністерство про свою тимчасову відсутність.

Невиконання цього вкрай важливого пункту контракту, поставило під загрозу виконання Українським державним інститутом культурної спадщини свого Статуту, затвердженого наказом Міністерства від 04 квітня 2017 року № 272, доручення Міністерства від 22 травня 2018 року № 2204/16/13-18 провести повну інвентаризацію основних засобів Інституту до 30 листопада 2018 року тощо та доручення Міністерства від 25 травня 2018 року № 150/10/63-18 щодо розробки критеріїв визначення пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Інститут є культурно-просвітницьким центром, що належить до сфери управління Міністерства, заснованим на державній формі власності. Фінансування Інституту проводиться за рахунок держави, тобто Міністерство, як орган управління має право контролювати виконання доведених завдань.

Даний факт не був всебічно, повно та об`єктивно досліджений відповідно до статті 89 ЦПК України при розгляді справи по суті, що свідчить про грубе порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства та правил оцінки доказів.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що контрактна форма трудового договору не може обмежувати або порушувати трудові права та надані законом соціальні гарантії працівника, у тому числі на період тимчасової непрацездатності.

Ані пункт 2.1.18, ані інші положення контракту, що укладений між ОСОБА_1 та Міністерством культури України від 09 вересня 2015 року № 631, не дають підстав до висновку, що працівник зобов`язаний виконувати свої трудові обов`язки, у тому числі пункт 2.1.18 контракту у період своєї тимчасової непрацездатності. Інакше трактування положень контракту прямо суперечить вимогам чинного законодавства.

Таким чином, у період своєї тимчасової непрацездатності з 24 липня 2018 року до 27 липня 2018 року, що підтверджена лікарняним листком серії АДІ №090317 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Святошинського району міста Києва, ОСОБА_1 не може вважатись працівником, що виконував свої трудові обов`язки за контрактом.

В матеріалах судової справи, на підставі яких судом першої інстанції було ухвалено рішення, відсутні докази того, що дії позивача як директора Українського державного інституту культурної спадщини призвели до конкретних негативних наслідків у роботі установи. Відсутні такі докази також і в дисциплінарних матеріалах Міністерства.

Намагаючись обґрунтувати стратегічну значимість пункту 2.1.18 контракту, який нібито порушила ОСОБА_1 , Міністерство у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що невиконання саме вказаного пункту контракту поставило під загрозу виконання очолюваним позивачем Українським державним інститутом культурної спадщини свого Статуту та окремих доручень Міністерства.

Вперше за весь час судового розгляду (понад півтора роки) лише на стадії подання апеляції відповідач нарешті визначив, які загрози створило невиконання позивачем пункту 2.1.18 контракту, а саме: доручення Міністерства від 22 травня 2018 року № 2204/16/13-18 щодо інвентаризації основних засобів Інституту зі стоком виконання до 30 листопада 2018 року, та доручення Міністерства від 25 травня 2018 року № 150/10/63-18 щодо розробки критеріїв визначення пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

В судовому засіданні представник відповідача подав клопотання, яке було задоволено колегією суддів, про зміну назви з Міністерства культури, молоді та спорту України на Міністерство культури та інформаційної політики України.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Колегія апеляційного суду враховує, що у трудових спорах саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 на підставі контракту № 631 від 09 вересня 2015 року, що укладений між нею та Міністерством культури України зі змінами від 20 жовтня 2016 року та наказу Міністерства культури України від 09 вересня 2015 року № 648/0/17-15 «Про призначення ОСОБА_1 » обіймала посаду директора Українського державного інституту культурної спадщини.

Згідно з пунктом 1.1 контракту керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію Інституту здійснювати поточне керівництво Інститутом, забезпечувати його ефективну діяльність, раціональне використання і збереження закріпленого за Інститутом державного майна, а Міністерство зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника.

На підставі контракту виникають трудові відносини між керівником та Міністерством (пункт 1.2 контракту).

Відповідно до пункту 4.1 контракту у випадку невиконання чи неналежного виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, сторони несуть відповідальність згідно із діючим законодавством та цим Контрактом.

Наказом Міністерства культури України від 23 серпня 2018 року № 823/0/17-18 ОСОБА_1 оголошено догану за порушення пункту 2.1.18 розділу 2 «Права та обов`язки сторін» контракту від 09 вересня 2015 року № 631.

Накладення дисциплінарного стягнення відповідно до статті 147 КЗпП Україниу вигляді догани є різновидом відповідальності у сфері трудових правовідносин, адже тягне для працівника певні негативні наслідки, в тому числі позбавлення премії, звільнення та інше, а тому в таких правовідносинах застосовуються загальні положення для притягнення винуватої особи до відповідальності, які передбачають необхідність вини працівника у формі умислу або необережності за порушення чітких положень правил внутрішнього трудового розпорядку (трудової дисципліни) або виробничої дисципліни, а також формування у наказі об`єктивної сторони - суті правопорушення.

В наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Судом встановлено, що у наказі від 23 серпня 2018 року № 824/0/17-18 «Про оголошення догани ОСОБА_1 » наявне посилання на порушення позивачем пункту 2.1.18 контракту від 09 вересня 2015 року № 631, однак відсутні будь-які відомості про фактичні обставини скоєння такого дисциплінарного проступку, інформація про врахування роботодавцем обставин, за яких такий проступок було допущено та наявність провини працівника у порушенні трудової дисципліни.

Фактичні обставини дисциплінарного проступку, за який ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності викладені в доповідній записці заступника начальника управління охорони культурної спадщини - начальника відділу формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини ОСОБА_2 від 07 серпня 2018 року № 2128/10-1/29-18, що стала підставою до винесення оскаржуваного наказу. Проте вказана доповідна записка для ознайомлення працівнику одночасно із оголошенням догани 27 вересня 2018 року не надавалась, а в подальшому відповідачем доступ до такого документу позивачу взагалі обмежено, що підтверджується листом Міністерства культури України від 15 травня 2019 року № 489/19-2/55-19.

Згідно з доповідної записки заступника начальника управління охорони культурної спадщини ОСОБА_2 від 07 серпня 2018 року № 2128/10?1/29-18 директор Українського державного інституту культурної спадщини ОСОБА_1 з 24 липня 2018 року була відсутня на робочому місці у зв`язку із перебуванням на лікарняному. Однак, станом на 26 липня 2018 року будь-яка інформація від неї щодо відсутності на робочому місці до управління охорони культурної спадщини не надходила, що становить порушення вимог пункту 2.1.18контракту від 09 вересня 2015 року № 631.

Колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджений той факт, що не інформуванням Міністерства про свою тимчасову відсутність позивач поставила під загрозу виконання Українським державним інститутом культурної спадщини свого Статуту та доручень Міністерства від 22 травня 2018 року № 2204/16/13-18 від 25 травня 2018 року № 150/10/63-18 з огляду на таке.

Як вбачається з досліджених вище доказів, Міністерство не пов`язувало підстави застосування дисциплінарного стягнення до позивача за невиконання умов контракту та наслідки такого невиконання з вказаними обставинами.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечувалось, що у період з 24 по 27 липня 2018 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному. Тимчасова непрацездатність позивача засвідчена листком непрацездатності серії АДІ № 090317, що виданий Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Святошинського району міста Києва.

Копія листка непрацездатності ОСОБА_1 серії АДІ № 090317 за період з 24 по 27 липня 2018 року, з відміткою стати до роботи «двадцять восьмого липня», надана до Міністерства культури України листом Українського державного інституту культурної спадщини від 30 серпня 2018 року № 01-01/55.

У своїх поясненнях від 14 серпня 2018 року на ім`я заступника Міністра культури України ОСОБА_3 , ОСОБА_1 пояснила, що 24 липня 2018 року вийшла на роботу, однак близько обіду у зв`язку з різким погіршенням здоров`я вимушена була звернутись по медичну допомогу до поліклініки, де їй відкрили лікарняний листок. Відповідно до наказу по Інституту на час відсутності директора його обов`язки виконує заступник директора ОСОБА_4 .. 30 липня лікарняний листок наданий у відділ кадрів і Міністерство було вичерпно поінформовано про причину відсутності позивача з наданням копії підтверджуючого документу.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що на момент винесення наказу від 23 серпня 2018 року № 823/0/17-18 «Про оголошення догани ОСОБА_1 » відповідач був обізнаний про тимчасову непрацездатність позивача у період з 24-27 липня 2018 року та мав у своєму розпорядженні копії підтверджуючих документів.

Пунктом 1.3 «Положення про експертизу тимчасової непрацездатності», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 09 квітня 2008 року № 189 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 липня 2008 року за № 589/15280, надані наступні визначення:

«здатність до трудової діяльності (працездатність)» - сукупність фізичних, розумових та емоційних можливостей, яка дає змогу працівникові виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості;

«непрацездатність (утрата працездатності)» - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.

«тимчасова непрацездатність» - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

Системний аналіз статей 147, 149, 74 КЗпП України, а також пункту 1.3 «Положення про експертизу тимчасової непрацездатності» вказує на те, що працівники, які перебувають на лікарняному у розумінні трудового законодавства, не можуть вважатись такими, що виконують в цей період роботу, обумовлену трудовим договором та підтверджує відсутність у такої особи-працівника здатності виконувати роботу без шкоди для здоров`я, а отже є поважною причиною невиконання покрадених на неї трудових обов`язків.

До таких правових висновків дійшов Верховий Суд у постановах від 16 квітня 2018 року № 212/2041/16-ц, від 21 лютого 2018 року № 401/512/16-ц, від 30 січня 2018 року № 335/10287/15-ц.

Таким чином, у період своєї тимчасової непрацездатності з 24 липня 2018 року до 27 липня 2018 року, що підтверджена лікарняним листком серії АДІ №090317 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Святошинського району міста Києва, ОСОБА_1 не може вважатись працівником, що виконував свої трудові обов`язки за контрактом.

Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані обставини під час застосування до позивача дисциплінарного стягнення у формі догани не враховані, будь-яка оцінка вини ОСОБА_1 у невиконанні в цей період вимог п. 2.1.18 контракту в документах, що передували винесенню оскаржуваного наказу, відсутня.

А також, колегія апеляційного суду враховує, що згідно з п 1.6 контракту від 09 вересня 2015 року №631 на період відпустки керівника або відсутності з інших поважних причин обов`язки керівника виконують його заступники або вчений секретар. Таким чином, контрактом прямо обумовлено випадки, коли обов`язки керівника виконують інші особи, а саме заступник або вчений секретар (п. 1.6 контракту). Таким випадком є - відпустка або відсутність керівника з інших поважних причин.

Наказом Українського державного інституту культурної спадщини від 22 січня 2018 року № 03-3 «Про розподіл функціональних обов`язків між заступниками директора Інституту», на час відсутності директора (відрядження, відпустка, тимчасова непрацездатність тощо) виконання обов`язків директора покладено на заступника директора Інституту з планово-виробничих питань ОСОБА_4 .

Перед тим як ухвалювати рішення про застосування до працівника догани, роботодавець має провести розслідування та зібрати достатньо доказів, які свідчили б про факт вчинення працівником дисциплінарного проступку. Такими доказами можуть слугувати різноманітні документи: доповідні записки інших працівників; письмові свідчення свідків; повідомлення державних органів, що здійснюють контроль і нагляд за додержанням законодавства, зокрема у сфері використання найманої праці; висновки фахівців; письмові пояснення самих порушників тощо.

Відповідно до частини 3 статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Колегія апеляційного суду дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що в оспорюваному наказі не конкретизовано, в чому саме полягає порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 , відповідачем не надано належних доказів на обґрунтування правомірності накладення дисциплінарного стягнення та на підтвердження врахування відповідачем ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяної ним шкоди, обставин, за яких вчинено проступок, а саме факту тимчасової непрацездатності позивача і його попередньої роботи, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів факт порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни та наявності у її діях (бездіяльності) складу дисциплінарного проступку, що могло б бути належною підставою для застосування дисциплінарного заходу.

Відповідно до статті 148 КЗпПУ дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно з частини 4 статті 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, в порушення вказаних вимог наказ про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності від 23 серпня 2018 року № 823/0/17-18 винесений під час перебування останньої на лікарняному в період з 01 серпня 2018 року до 21 вересня 2018 року, а ознайомлення позивача із винесеною щодо неї доганою відбулось лише 27 вересня 2018 року, тобто більше ніж через місяць з моменту винесення.

А також, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що формальне дотримання роботодавцем процедури застосування до працівника дисциплінарного стягнення, без врахування дійсних обставин порушення трудової дисципліни, провини працівника у вчиненому, а також причинно-наслідкових зв`язків між діянням (бездіяльністю) та негативними наслідками, підтверджених належними доказами, виключає правомірність такого дисциплінарного стягнення.

Що стосується понесених позивачем витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, то колегією суддів з врахуванням положень пункту 1 частини 3 статті 133, статті 141 ЦПК України, встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 200 грн підлягають стягненню з відповідача, їх розмір є обґрунтованим та доведеним належними доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства культури та інформаційної політики України залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Міністерства культури та інформаційної політики України на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 200 грн.

Стягувач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Боржник - Міністерство культури та інформаційної політики України (, 01601, місто Київ, вулиця Івана Франка, 19).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання поновного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 12 листопада 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді В.М. Волошина

Т.А. Слюсар