ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» листопада 2020 року

м. Харків

справа № 644/10040/19-ц

провадження № 22ц/818/4849/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 липня 2020 року в складі судді Дьоміної О.П.

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач проживав в квартирі АДРЕСА_1 , проте за період з 01 січня 2003 року по 07 грудня 2018 року не в повному обсязі сплачував вартість наданих послуг з підігріву гарячої води для потреб гарячого водопостачання та опалення, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка складає 47 305,89 грн.

Зазначив, що інфляційні витрати складають 3605,53 грн, три відсотка річних 105,77 грн.

Вказав, що за кожен розрахунковий період (календарний місяць) відповідачу відповідно направлялися платіжні вимоги-доручення про сплату за спожиту послугу, що до цього часу не сплачено.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 січня 2013 року по 07 грудня 2018 року в сумі 47 305,89 грн, інфляційні витрати -3605,53 грн, три відсотка річних - 105,77 грн та судовий збір.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 22 липня 2020 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 11 грудня 2016 року по 07 грудня 2018 року у розмірі 18 333,04 грн, інфляційні витрати - 2882,82 грн, три відсотка річних - 61,97 грн та судовий збір - 801,19 грн, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, 3% річних та індексу інфляції за період з 01 січня 2003 року по 10 грудня 2016 року - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не з`ясовано, яким чином та за якими тарифами нараховувались суми до сплати за надані послуги. Вважав, що позивачем не доведено безспірність нарахувань за кожний окремий місяць, а тому інфляційні витрати та 3% річних не можуть бути нараховані на недоведену суму боргу.

28 вересня 2020 року до суду апеляційної інстанції від Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник підприємства вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначив, що відсутність письмового договору, укладеного між сторонами не є підставою для несплати послуг теплопостачання. Вказав, що у платіжних дорученнях на оплату за спожиту теплову енергію, що направляються відповідачу, вказані обсяг спожитої теплової енергії, тарифи, за якими був зроблений розрахунок спожитої теплової енергії. При цьому зазначив, що усі тарифи опубліковані на офіційному сайті Харківської міської ради.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що відповідач повинен своєчасно та у повному обсязі здійснювати плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 до 07 грудня 2018 року був власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 та споживачем послуг, які надає Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі».

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року скасовано судовий наказ від 27 лютого 2015 року по справі № 644/1598/15-ц за заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості по оплаті послуг за опалення та гарячого водопостачання з боржника ОСОБА_1 у розмірі 8876,52 грн за період з 01 березня 2011 року по 31 грудня 2014 року та витрат по сплаті судового збору у розмірі 121,80 грн (а.с.5).

Із акту № 170/5407 підключення/відключення споживача від 14 жовтня 2016 року вбачається, що на підставі розпорядження міського голови від 13 жовтня 2017 року № 70/1 у зв`язку з початком опалювального періоду проведено підключення споживача/балансоутримувача житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.108).

Як вбачається з акту № 170/4623 підключення/відключення споживача від 05 квітня 2017 року, на підставі розпорядження міського голови від 01 квітня 2017 року № 20/1 у зв`язку з закінченням опалювального періоду проведено відключення споживача/балансоутримувача житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.109).

Із акту № 170/10340 підключення/відключення споживача від 26 жовтня 2018 року вбачається, що на підставі розпорядження міського голови від 09 жовтня 2018 року № 66/1 у зв`язку з початком опалювального періоду проведено підключення, споживача/балансоутримувача житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.110).

Як вбачається з акту № 170/8801 підключення/відключення споживача від 12 квітня 2018 року, на підставі розпорядження міського голови від 06 квітня 2018 року № 18/1 у зв`язку з закінченням опалювального періоду проведено відключення споживача/балансоутримувача житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.111).

З відомостей нарахувань та сплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу вбачається, що за період з січня 2003 року по грудень 2018 року ОСОБА_1 за отримані послуги має заборгованість в розмірі 47 305,89 грн, а також підприємством нараховано інфляційні витрати 3605,53 грн, 3% річних 3711,30 грн.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Правовідносини між виконавцем послуг та споживачем в сфері надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення», затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 та іншими нормативно-правовими актами України.

За змістом статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (стаття 3).

Статтями 67, 162 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію тощо) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року із змінами та доповненнями та пункту 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги.

За положеннями статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи до 07 грудня 2018 року ОСОБА_1 був власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 та споживачем послуг, які надає Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Проте, свої зобов`язання щодо сплати за спожиту послугу щодо централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води він в повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка за період з січня 2003 року по грудень 2018 року становить 47 305,89 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до суду першої інстанції заяви про застосування строку позовної давності надав.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано застосував строк позовної давності до вимог підприємства за період з 01 січня 2003 року до 11 грудня 2016 року та відмовив в задоволенні цих вимог.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо того, що, оскільки ОСОБА_1 користувався наданими послугами Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» з централізованого опалення та постачання гарячої води, але не в повному обсязі сплачував за них, у нього виникла заборгованість перед підприємством за період з 11 грудня 2016 року по 07 грудня 2018 року в розмірі 18 333,04 грн. Індекс інфляції за вказаний період становить 2882,82 грн та 3% річних 61,97 грн, що і підлягають стягненню з нього на користь підприємства.

Посилання ОСОБА_1 на те, що позивачем не надано зразка договору, який мав бути підписаний ним, судом не встановлено чи є такий договір типовим, колегія суддів не приймає, виходячи з наступного.

Хоча у частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону № 1875-ІV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18).

Також, слід звернути увагу на усталену практику Європейського Суду з прав людини, згідно якої обґрунтування судового рішення не вимагає відповіді на кожний аргумент. Міра може бути різною залежно від його характеру.

За таких обставин інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.