У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Лупак В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Івано-Франківськ Міснік Н.В. про звернення стягнення на майно, право власності на яке незареєстроване в установленому законом порядку, боржник ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Івано-Франківськ Міснік Н.В. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із поданням про звернення стягнення на майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження № 624174365 з примусового виконання виконавчого листа № 308/11299/16-ц від 06.05.2020, виданого Ужгородським міськрайонним судом про: "стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 заборгованість у сум 149575 грн. в межах вартості спадкового майна за померлою ОСОБА_4 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1495,75 грн.".

Державний виконавець зазначає, що загальна сума заборгованості по вищевказаному виконавчому провадженню становить: на користь ОСОБА_3 - 149 575, 00 грн., 1 495,75 - судового збору та 14 957, 50 грн. - виконавчого збору на користь держави (що в загальному становить - 166 028, 25 грн.).

Разом із тим у поданні вказано, що дане виконавче провадження за заявою стягувана було відкрите 25.05.2020 постановою про відкриття виконавчого провадження № 62174365 державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Постановою начальника Управління забезпечення примусового виконанню рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) про передачу матеріалів виконавчого провадження від 27.05.2020, дане виконавче провадження передано з Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на виконання до відділу ПВР.

При цьому державний виконавець вказує на те, що в ході проведення виконавчих дій, з метою встановлення майнового стану боржника, систематично надсилаються запити в відповідні установи та організації. Однак, у боржника відсутні зареєстровані на праві власності земельні ділянки та будівлі, на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості. Також, згідно відповідей ПФУ та ДФС - боржник, ОСОБА_1 дохід не отримує та відсутні відкриті рахунки.

Разом із тим у поданні вказано, що державним виконавцем було виявлено рухоме майно боржника, а саме: транспортний засіб РАФ 2203 (автобус), 1987 року випуску. Після чого, державним виконавцем винесено постанову про розшук вищезазначеного майна, яку направлено для виконання до управління інформаційної підтримки та координації поліції "102" ГУНП в Закарпатській області. Однак, станом на 10.11.2020 транспортний засіб працівниками полії не знайдено. Інше рухоме майно у боржника - не виявлено.

Як зазначено у поданні: державним виконавцем здійснено виїзд по місцю проживання боржника, за адресою, АДРЕСА_1 , однак, здійснити виконавчі дії не було можливим, так як вхідні двері були зачинені. У зв`язку з чим, державним виконавцем залишено у вхідних дверях виклик для ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , з вимогою з`явитись до відділу ПВР, про що складено відповідний акт від 03.06.2020. Однак, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до відділу ПВР - не з`явились, та про причини неявки державного виконавця не повідомили.

04.11.2020 державним виконавцем здійснено повторно виїзд по місцю проживання боржника, за адресою: АДРЕСА_1 , де було складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою було описано Ѕ квартири АДРЕСА_2 .

Державний виконавець мотивуючи подання вказує також на те, що згідно відповіді приватного нотаріуса Малинич Н.А. від 02.07.2020 за вих. № 36/01-16 встановлено, у провадженні вищевказаного приватного нотаріуса перебуває спадкова справа № 07/2015 за померлою 03.07.2015 року ОСОБА_4 . В матеріалах спадкової справи наявні заяви гр. ОСОБА_1 (син померлої, РНОКПП НОМЕР_1 ) та гр. ОСОБА_5 (доньки померлої, РНОКПП НОМЕР_2 ) про безумовне прийняття ними спадщини за померлою матір`ю. Заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини від таких громадян у приватного нотаріуса Малинич Н.А. - відсутні.

Окрім того як вказує державний виконавець, приватний нотаріус зазначив, що в складі даної спадкової справи відсутні документи, що підтверджують відомості про наявні речові права на нерухоме майно, оформлене на ім`я померлої ОСОБА_4 . Зокрема, як зазначено у вказаних заявах, документи та додаткові відомості, що стосуються оформлення спадкових прав гр. ОСОБА_1 (син померлої, РНОКПП НОМЕР_1 ) та гр. ОСОБА_5 (доньки померлої, РНОКПП НОМЕР_2 ) повинні були надаватися спадкоємцями пізніше. Однак, згідно відомостей спадкової справи, документи та відомості, що стосуються оформлення спадкових прав, боржниками надані не були.

Так, державний виконавець стверджує, що згідно наявної інформації приватного нотаріуса Малинич Н.А., ОСОБА_1 (син померлої) та ОСОБА_5 (доньки померлої), прийняли спадщину за померлою 03.07.2015 року ОСОБА_4 безумовно та в повному обсязі.

У поданні також вказано, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 231747787 від 10.11.2020, право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за померлою ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Окрім того як вказано у поданні, згідно актуальної інформації про право власності з Державного реєстру речових прав, Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 належала ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 від 25.10.2006, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради та Ѕ частина вищевказаної квартири також належала померлій ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 742 від 08.06.2015, виданого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А.

Державний виконавець зазначає, що ОСОБА_1 (син померлої) та ОСОБА_5 (донька померлої), прийняли спадщину за померлою 03.07.2015 року ОСОБА_4 безумовно та в повному обсязі, що підтверджується витягом з Спадкового реєстру № 41586645 та заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від 23.09.2015, то все майно, що належало померлій ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) успадкували її діти, у тому числі, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, як вказано у поданні державного виконавця, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та суб`єкта ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), нерухоме майно, за вказаними особами, не зареєстроване. Що свідчить, про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 прийняли спадщину за померлою 03.07.2015 року ОСОБА_4 , однак, у спосіб та порядок, встановлений законодавством України - не зареєстрували.

Так, державний виконавець вказує що боржниками ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не зареєстровано право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку, що виключає можливість звернення стягнення на нього, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві власності померлій ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Враховуючи викладене, для забезпечення повного і своєчасного виконання рішення суду, керуючись ст. 440 Цивільного-процесуального кодексу України, ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець просить суд: розглянути дане подання та вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на яке не зареєстровано в установленому законом, шляхом-звернення стягнення на 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання державний виконавець не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв.

Суд, вивчивши подання та додані до нього докази, доходить наступних висновків:

Відповідно до ч.11 ст. 440 ЦПК України, суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом зі змісту подання та доданих до нього доказів встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (далі - відділ ПВР) перебуває виконавче провадження № 624174365 з примусового виконання виконавчого листа № 308/11299/16-ц від 06.05.2020, виданого Ужгородським міськрайонним судом про: "стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 заборгованість у сум 149575 грн. в межах вартості спадкового майна за померлою ОСОБА_4 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1495,75 грн.".

Загальна сума заборгованості по вищевказаному виконавчому провадженню становить: на користь ОСОБА_3 - 149 575, 00 грн., 1 495,75 - судового збору та 14 957, 50 грн. - виконавчого збору на користь держави (що в загальному становить - 166 028, 25 грн.).

Дане виконавче провадження за заявою стягувана було відкрите 25.05.2020 постановою про відкриття виконавчого провадження № 62174365 державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Постановою начальника Управління забезпечення примусового виконанню рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) про передачу матеріалів виконавчого провадження від 27.05.2020, дане виконавче провадження передано з Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на виконання до відділу ПВР.

В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем, з метою встановлення майнового стану боржника, з`ясовано, що :

У божника наявне рухоме майно а саме: транспортний засіб РАФ 2203 (автобус), 1987 року випуску. Після чого, державним виконавцем винесено постанову про розшук вищезазначеного майна, яку направлено для виконання до управління інформаційної підтримки та координації поліції "102" ГУНП в Закарпатській області. Однак, станом на 10.11.2020 транспортний засіб працівниками полії не знайдено. Інше рухоме майно у боржника - не виявлено.

Окрім того, державним виконавцем здійснено виїзди за місцем проживання боржника: АДРЕСА_1 , а саме: 03.06.2020, однак потрапити в квартиру не надалось можливим, виконавцем було та залишено повідомлення для ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , при цьому вони до відділу ПВР - не з`явилась, та про причини неявки державного виконавця не повідомили.

04.11.2020 державним виконавцем здійснено повторно виїзд по місцю проживання боржника, за адресою: АДРЕСА_1 , де було складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою було описано Ѕ квартири АДРЕСА_2 .

Згідно довідки виданої Ужгородською міською радою, копія якої міститься у матеріалах подання, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До матеріалів подання державним виконавцем додано інформаційні довідки, згідно яких:

Головне управління Держземагенства у Закарпатській області надало відомості про відсутність записів про наявність у боржника земельних ділянок;

Відповідно до відомостей Державної фіскальної служби України,

про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб підприємців, а також рахунки, відкриті боржником юридичною особою через свої відокремлені підрозділи, зазначено: юридичну особу або фізичну особу підприємця знято з обліку у контролюючих органах; відомості щодо рахунків боржника відсутні;

про джерела отримання доходів боржника фізичної особи: жодних відомостей не зазначено.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України

про осіб-боржників, які отримують пенсії інформацію не знайдено.

про осіб-боржників, які працюють за трудовим та цивільно-правовим договорами, про останнє місце роботи інформацію не знайдено.

Разом із тим, як видно із відповіді приватного нотаріуса Малинич Н.А. від 02.07.2020 за вих. № 36/01-16 встановлено, копія якої надана до суду, що у її провадженні перебуває спадкова справа № 07/2015 за померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 . В матеріалах спадкової справи наявні заяви гр. ОСОБА_1 (син померлої, РНОКПП НОМЕР_1 ) та гр. ОСОБА_5 (доньки померлої, РНОКПП НОМЕР_2 ) про безумовне прийняття ними спадщини за померлою матір`ю. Заяви про відкликання заяви пре прийняття спадщини від таких громадян у приватного нотаріуса Малинич Н.А. - відсутні. Зі змісту відповіді також встановлено, що складі даної спадкової справи відсутні документи, що підтверджують відомості про наявні речові права на нерухоме майно, оформлене на ім`я померлої ОСОБА_4 . Зокрема, як зазначено у вказаних заявах, документи та додаткові відомості, що стосуються оформлення спадкових прав гр. ОСОБА_1 (син померлої, РНОКПП НОМЕР_1 ) та гр. ОСОБА_5 (доньки померлої, РНОКПП НОМЕР_2 ) повинні були надаватися спадкоємцями пізніше. Однак, згідно відомостей спадкової справи, документи та відомості, що стосуються оформлення спадкових прав, боржниками надані не були.

При цьому приватний нотаріус зазначила, що за наявної у неї інформації: ОСОБА_1 (син померлої) та ОСОБА_5 (доньки померлої), прийняли спадщину за померлою 03.07.2015 року ОСОБА_6 безумовно та в повному обсязі.

Суд також вважає за необхідне вказати на те, що,

згідно інформації з Державного реєструречових прав на нерухомемайно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 217193975 від 21.07.2020, право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за померлою ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Згідно інформації про право власності з Державного реєстру речових прав, Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 належала ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 від 25.10.2006, виданої виконавчим комітетом Ужгородської міської ради та Ѕ частина вище вказаної квартири також належала померлій ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 742 від 08.06.2015, виданого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А.

Суд вважає, що з наведеного вище вбачається, що ОСОБА_1 (син померлої) та ОСОБА_5 (донька померлої), прийняли спадщину за померлою 03.07.2015 року ОСОБА_4 безумовно та в повному обсязі, що підтверджується витягом Спадкового реєстру № 41586645 та заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від 23.09.2015, то все майно, що належало померлій ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) успадкували її діти, у тому числі, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, разом із тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухо мемайно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 нерухоме майно, за ним незареєстроване, що свідчить про те, що ОСОБА_1 прийнявши спадщину за померлою 03.07.2015 року ОСОБА_4 , у спосіб та порядок, встановлений законодавством України не зареєстрував право власності на таке майно.

На переконання суду, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, такі висновки відповідають частині п`ятій статті 1268 ЦК України, а отримання свідоцтва про право на спадщину є не обов`язковим, оскільки згідно з частиною третьоюстатті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності на об`єкти нерухомості.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно із якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за їїмежами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою правана справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людиниі основоположних свобод(далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тривале не виконання рішень, постановлених національними судами є системною проблемою України, яка констатована у декількох рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ в пункті 40 рішення у справі «ГорнсбіпротиГреції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національ направова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають вій сенс (рішення ЄСПЛ у справі «Піалопулос та інші протии Греції»).

Відповідно достатті 1 Закону України «Про виконавче провадження»(далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частини третьої, четвертої статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Верховний Суд у постанові від 22.08.2018 р. по справі №623/2000/15-к зазначив, що аналіз правових норм ст.ст. 1268, 1269,1296, 1297 ЦК України, ст.1 та ч. 4 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути перешкодою для проведення виконавчих дій щодо виконання рішення суду.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, суд вважає, що виконавець дотримався порядку, передбаченого ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно з частиною четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на майно яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

За змістом статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

При розгляді справ вказаної категорії необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний висновок Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №752/1334/14-ц.

При розгляді подання судом встановлено, що, до звернення із поданням до суду державним виконавецем здійснено усі передбачені Законом заходи для належного виконання судового рішення.

Зокрема матеріалами подання доведено, факт відсутності у боржника грошових коштів, рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача.

Зокрема до подання додано відомості одо відсутності у боржника банківських рахунків, а також будь-яких доходів.

Крім того належне боржнику рухоме майно, а саме транспортний засіб РАФ 2203 (автобус), 1987 року випуску, на день розгляду подання перебуває в розшуку.

Разом і тим при вирішенні питання про звернення стягнення не нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, суд враховує і те що звернення стягнення на житловий будинок чи квартиру, в яких проживає особа, є виключним заходом, може бути застосоване в останню чергу, що визначено частинами першою, третьою статті 50 Закону, з метою уникнення обмеження конституційних прав громадянина.

Окрім цього суд вважає за необхідне звернути увагу і на те, що заочним рішенням Ужгородського міськрайоного суду Закарпатськоїбласті від 05 лютого 2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до першого відповідача ОСОБА_1 , другого відповідача ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна, про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість у сумі 149575 грн. в межах вартості спадкового майна за померлою ОСОБА_4 . Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 149575 грн. в межах вартості спадкового майна за померлою ОСОБА_4 . А також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1495,75 грн., та з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1495,75 грн.

У вказаному рішенні крім іншого вказано, що обов`язок спадкодавця ОСОБА_4 , щодо сплати заборгованості за позикою, який був присуджений судом позивачу ( кредиторові) із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок її смерті, а перейшов до її спадкоємців.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Встановивши, що зазначене рішення суду, яке набрало законної сили, тривалий час не виконується,суд дійшов висновку про задоволення подання державного виконавця та надання дозволу на звернення стягнення на Ѕ квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку боржник набув в порядку спадкування, проте у встановленому законом порядку не оформив.

На підставі Закону України «Про виконавче провадження», Закону України"Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" керуючисьст.ст.18,440ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Івано-Франківськ Міснік Н.В. про звернення стягнення на майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 - задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на яке не зареєстровано в установленому законом, а саме на 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на виконання виконавчого листа № 308/11299/16-ц виданого 06 травня 2020 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош