Справа №694/1346/20
провадження № 2-з/694/7/20
У Х В А Л А

про відмову у забезпечення позову

09.11.2020 року м. Звенигородка Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І., розглянувши заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» Грушевого Ю.В. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» (код 40860735) від імені якої на підставі довіреності діє адвокат Грушевий Ю.В. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2020 до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» (код 40860735) від імені якої на підставі довіреності діє адвокат Грушевий Ю.В. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , код НОМЕР_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» солідарно заборгованість у розмірі 368 499,92 грн. за договором про надання фінансового кредиту №130-З/ФО від 10 грудня 2019 року та судові витрати.

Разом з позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

житловий будинок 44,18 кв.м. загальної площі, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності;

будинок загальною площею 61,8 кв.м., що розташований в АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності;

будинок загальною площею 237,8 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

В обґрунтування заяви зазначено, що відповідно до укладеного договору № 130-З/ФО від 10 грудня 2019 року ОСОБА_1 отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 300 000,00 грн. (триста тисяч) гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом урозмірі 40,0% річних від суми кредиту. В забезпечення виконання зобов`язання між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» та ОСОБА_2 10 грудня 2019 року було укладено договір поруки № 130-3/ФО П. На даний час відповідачі ухиляються від виконання укладених договорів в зв`язку з чим, утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 368 499.92 грн. Таким чином, предметом спору по даній справі є кредит, які відповідачі зобов`язані повернути за рахунок власних коштів або за рахунок майна, що перебуває у них в приватній власності. Оскільки відповідачі вже протягом тривалого часу (з липня 2020 року) не здійснюють погашення заборгованості, хоча мають доходи та майно, яке можливо реалізувати з метою сплати кредиту, є всі підстави вважати, що відповідачі з метою уникнення виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів, можуть відчужити на користь третіх осіб належне їм майно, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Так, відповідач ОСОБА_1 на сьогодні володіє житловим будинком 44,18 кв.м. загальної площі, що розташований в АДРЕСА_1 , на який вже накладено арешт відділом ДВС у межах виконавчого провадження №51631455 стосовно стягнення коштів з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 . Таким чином, в будь-який момент, єдине належне відповідачу майно може бути реалізовано в примусовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Вимогами п.п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по- батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п.п.1,6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що заявником належним чином не обґрунтовано необхідність застосування вказаного заходу забезпечення позову, не надано жодних доказів того, що відповідач може розпорядитись майном, що в майбутньому ускладнить виконання рішення суду, не наведено жодного доводу припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити, або зробити неможливим виконання рішення суду.

Також, заявником не надано доказів вартості майна на яке останній просить накласти арешт, що унеможливлює суд встановити співмірність з заявленими позовними вимогами про стягнення боргу, оскільки ціна позову вказана 368499,92 грн., а арешт позивач просить накласти на три об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначена норма узгоджується з вимогами ст. 41 Конституції України.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зважаючи, що забезпечення позову допускається, за умови, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а позивачами таких доказів не надано, та враховуючи інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких підлягають обмеженню й

можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, суд вважає необхідним в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

При цьому суд враховує, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись нормами ст.ст.149, 150 -153, 258, 260, 353-355 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.І. Сакун