КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи №759/24075/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/6201/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.

при секретарі: Гордієнко О.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс банк», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Теслявський Анатолій Миколайович, ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна, про усунення перешкод у здійсненні права власності

за апеляційною скаргою Радченко Вікторії Юріївни в інтересах Акціонерного товариства «Правекс банк»

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва прийнятої 2 січня 2020 року в приміщенні суду в складі судді Кириленко Т.В.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до АТ «Правекс банк», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Теслявський А.М., ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В., про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Разом із позовною заявою позивачем до суду із заявою про забезпечення позову по вказаній справі. Так, заявник просила, забезпечити позов шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії спрямовані на відчуження нерухомого майна у будь-який спосіб, зокрема шляхом проведення електронних торгів, а також реєстрацію права власності на дане нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення питання по суті.

В обґрунтування вимог заяви заявник вказує на те, що з квартира, яка розташована адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/5 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , але частки не виділені в натурі. Позивач вказує, що їй стало відомо що 14 серпня 2008 року ПН КМНО Антиповою І.В. за № 7741508 було зареєстровано обтяження на нерухоме майно та арешт майна на підставі іпотечного договору № 895-006/08Ф, р. № 4616,4617, тобто без згоди співвласників укладено договір іпотеки і існує загроза відчуження частини квартири, переданої в іпотеку.

Тому, позивач вважає, що заходи забезпечення позову, а саме, заборони будь-яким особам вчиняти дії спрямовані на відчуження нерухомого майна у будь-який спосіб, зокрема шляхом проведення електронних торгів, а також реєстрацію права власності на дане нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення питання по суті, є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 2 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до АТ «Правекс банк», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Теслявський А.М., ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В., про усунення перешкод у здійсненні права власності - задоволено частково.

Заборонено вчиняти дії, спрямовані на відчуження у будь-який спосіб 1/5 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить (належала) на праві власності ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з рішенням, Радченко В.Ю. в інтересах АТ «Правекс банк» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про забезпечення позову та прийняти нову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Вказує, що суд не звернув увагу на те, що наявність самого по собі позову про усунення перешкод у здійсненні права власності, не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Матеріали справи не містять доказів того, що спірна квартира належить позивачу та/або третій особі, що не є достатньою підставою для задоволення даної заяви.

Від третьої особи Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову. На думку Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. вимоги заяви ОСОБА_1 не спів мірні з заявленими позовними вимогами, проте суд на це уваги не звернув. Вказував, що заборона реалізації арештованого майна порушує право стягувача у виконавчому провадженні, такий висновок зробив Верховний Суд у постанові №755/1357/18 від 13 березня 2019 року.

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники процесу у судове засідання не з`явились будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

З урахуванням викладеного та у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову суд першої інстанції вказував, що частина квартири передана одним із співвласників в іпотеку і може бути відчужена, даний договір іпотеки оскаржується позивачем, тому суд вважав, що в даному випадку є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Апеляційний суд вважає висновки суду безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України.

Пунктом 2 ч.1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач просила, усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_2 , шляхом визнання іпотечного договору недійсним.

Як вбачається зі змісту поданої заяви забезпечити позов шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії спрямовані на відчуження нерухомого майна у будь-який спосіб, зокрема шляхом проведення електронних торгів, а також реєстрацію права власності на дане нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення питання по суті.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, судом першої інстанції заборонено вчиняти дії, спрямовані на відчуження у будь-який спосіб 1/5 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить (належала) на праві власності ОСОБА_2 .

Тобто, судом забезпечено позовом щодо майна, яке належить третій особі ОСОБА_2 , що в свою чергу суперечить нормам законодавства, оскільки цивільний процесуальний кодекс дає можливість забезпечувати позовні вимоги щодо майна відповідача.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційний суд вважає, що ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 2 січня 2020 року необхідно скасувати, та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Радченко Вікторії Юріївни в інтересах Акціонерного товариства «Правекс банк» - задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 2 січня 2020 року - скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс банк», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Теслявський Анатолій Миколайович, ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна, про усунення перешкод у здійсненні права власності - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 13 листопада 2020 року.

Головуючий суддя:

Судді: