Справа № 352/2329/19
Провадження № 2/352/253/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивачка 13.11.2019 р. звернулась в суд з позовом до відповідачки про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням.

Заявлений позов обґрунтовувала тим, що вона на підставі договору дарування від 25.09.2018 р. є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 . У належному їй житловому будинку зареєстровані вона, її матір ОСОБА_3 , її брат ОСОБА_4 , її син ОСОБА_5 та її сестра ОСОБА_2 , яка є відповідачкою у справі. Відповідачка у спірному будинку не проживає більше 10 років, не є членом її сім`ї, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають із власником та ведуть з ним спільне господарство.При цьому відповідачка не знялася з реєстрації місця проживання у спірному будинку, що порушує її права як власника житла. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Просила визнати відповідачку такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням у спірному будинковолодінні.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, у наданій суду заяві представник позивача просив справу розглянути у відсутності сторони позивача, позов підтримав і просив його задоволити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за адресою місця реєстрації, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомила суду про причини неявки, не подала відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи наступного.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 25.09.2018 р. (а.с.4).

Право власності позивачки на спірне будинковолодіння зареєстроване 25.09.2018 р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.09.2018 р. (а.с.5).

У спірному будинковолодінні зареєстрована сестра позивачки - відповідачка ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою виконкому Черніївської сільської ради від 09.09.2019 р. № 1508 про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб (а.с.6).

Відповідачка у спірному будинку не проживає більше 10 років, не є членом сім`ї позивачки, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають із власником та ведуть з ним спільне господарство. Вказані обставини підтверджуються вказаною довідкою виконкому Черніївської сільської ради, актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с.7).

Частиною першою ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права право користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Зазначена норма ст.391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 р. у справі № 6-709цс16, яка згідно ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що реєстрація відповідачки, яка не є членом сім`ї позивачки, у належному позивачці будинковолодінні порушує право власності останньої, створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном.

З огляду на встановлені судом обставини, на які позивачка посилалася, як на підставу своїх вимог, що підтверджені письмовими доказами, які визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми у їх сукупності, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, який підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 383, 391 ЦК України, керуючись ст. 263-265, 282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням у будинковолодінні АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Тисменицьким районним судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 17.11.2020 р.

Суддя М.М.Хоминець