ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року

м.Суми

Справа №591/1572/20

Номер провадження 22-ц/816/2194/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2020 року в складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 04 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_3 звернулась з позовом, вимоги якого уточнила (а.с. 43), до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 грн щомісяця.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи стягнення з 01 липня 2020 року до досягнення дитиною повноліття на користь матері ОСОБА_3 .

В іншій частині вимог відмовлено у зв`язку з необгрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 840 грн 80 коп.

Не погоджуючись з судовим рішенням, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду змінити та визначити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина у сумі 1000 грн щомісяця.

При цьому, заявник апеляційної скарги вказала на те, що позивачка не надала до суду жодних доказів на підтвердження витрат на утримання сина ОСОБА_5 . У той же час, вона звернула увагу на ту обставину, що з 01 липня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 1859 грн, тобто, на час ухвалення оскарженого рішення 50 % прожиткового мінімуму складає 929,50 грн. Крім того, представник відповідача послалась на відсутність у останнього постійного місця роботи та доходу, що свідчить про відсутність можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Також в апеляційній скарзі йдеться і про те, що позивачка, крім сина ОСОБА_5 , має ще двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу, тому не виключена та обставина, що сплачені за оскарженим рішенням суду аліменти будуть витрачені на інші цілі. У той же час, заявник апеляційної скарги зазначила, що позивачка працевлаштована, має постійний дохід, отримує аліменти на неповнолітніх дітей від першого шлюбу та державну допомогу. До того ж, як вказала ОСОБА_2 , відповідач постійно несе частину витрат на утримання дитини в добровільному порядку, оскільки син часто проживає в нього і в цей період він його забезпечує.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 є працездатною особою, інших неповнолітніх дітей або осіб непрацездатного віку на утриманні не має, врахувавши, при цьому, вік дитини, майновий стан та стан здоров`я відповідача, вимоги розумності та справедливості, тому вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2020 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 21 березня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3).

Відповідно до свідоцтва про народження дитини сторони мають спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с.4).

Дитина сторін мешкає разом з матір`ю, позивачкою по справі, та знаходиться на її утриманні.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 180 СК України йдеться про те, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як зазначено у ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина сторін.

При цьому, на думку колегії суддів, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2500 грн щомісячно, суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини, що мають істотне значення, зокрема, працездатний вік відповідача, відсутність на його утриманні інших осіб, фінансову можливість відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановлений з 01 липня 2020 року (1859 грн), а також обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Доводи апеляційної скарги про нецільове використання позивачкою аліментів, оскільки вона має ще двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу, а також про те, що позивачка не надала до суду жодних доказів на підтвердження витрат на утримання сина ОСОБА_5 не можуть бути підставою для зміни рішення суду. При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що платник аліментів не позбавлений можливості здійснити контроль за цільовим витрачанням аліментів у встановленому законом порядку.

Посилання представника відповідача на відсутність у останнього постійних місця роботи та доходу не спростовують висновків суду про часткове задоволення позовних вимог, оскільки платник аліментів не заперечує тієї обставини, що працює за кордоном, а матеріали цієї справи не містять доказів того, що ним витрачаються значні кошти на переїзд та перебування за межами України, про що йдеться в апеляційній скарзі.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що частину витрат на утримання дитини відповідач несе в добровільному порядку не можуть бути підставою для її задоволення, оскільки, на думку колегії суддів, визначений судом розмір аліментів у сумі 2500 грн відповідатиме інтересам дитини, забезпечить їй рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову про стягнення аліментів у розмірі 2500 грн і не містять посилань на такі порушення, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду, відповідно, без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: Т.А. Левченко

О.І. Собина