Номер провадження: 22-ц/813/3320/20
Номер справи місцевого суду: 509/1716/18
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

11.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, заяву ОСОБА_1 про залишення без розгляду її позовної заяви до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя у цивільній справі за вищевказаним позовом ОСОБА_1 , та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2019 року,

встановив:

08 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила суд визнати її особистою приватною власністю житловий будинок АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на зазначений житловий будинок; визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1446 га за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з державним актом на землю ЯИ № 2638136 від 04 жовтня 2011 року, визнати право власності за ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку.

Також позивач ОСОБА_1 просила здійснити поділ майна подружжя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином: визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Nissan», д.р.н. НОМЕР_1 »; визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Honda», д.р.н. НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «ВАЗ2108», реєстраційний номер: НОМЕР_3 .

Надалі, а саме: 24 серпня 2018 року позивачка ОСОБА_1 надала суду уточнену позовну заяву, якою збільшила позовні вимоги та просила суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнові права за інвестиційними договорами, третьою особою зазначила ОСОБА_3 (т.1, а.с.90-94).

Зазначені позовні вимоги обгрунтовувала тим, що в період шлюбу позивачка здійснила відчуження особистої приватної власності - квартири, частину коштів від продажу якої забрав відповідач ОСОБА_2 та витратив на інвестування будівництва квартир. Позивачка зазначила, що з метою уникнення від податкових зобов`язань, договори інвестування були укладені відповідачем від імені свого батька ОСОБА_3 , який повинен бути залучений до участі у справі в якості третьої особи. Оскільки договори інвестування фактично укладені відповідачем ОСОБА_2 та за кошти, які частково є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , вказане майно на думку позивачки є спільним сумісним та повинно бути поділено між сторонами.

Не погоджуючись із позовними вимогами ОСОБА_1 , 07 червня 2018 року відповідач ОСОБА_2 пред`явив зустрічний позов про поділ спільного сумісного майна подружжя, який прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 (т.1, а.с.28-30).

У зустрічному позові ОСОБА_2 вказав, що за час шлюбу ними з ОСОБА_1 набуте наступне майно: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль марки «Nissan», д.р.н. НОМЕР_1 », автомобіль марки «Honda», д.р.н. НОМЕР_2 , вантажний автомобіль марки «Ford Transit», д.р.н. НОМЕР_4 , вантажний автомобіль марки «Volkswagen LT 35», д.р.н. НОМЕР_5 . ОСОБА_2 вважає, що житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, а тому ця нерухомість повинна бути розподілена між сторонами в рівних частках. Посилаючись на усталений порядок користування автомобілями, просив суд залишити транспортний засіб марки «Nissan», д.р.н. НОМЕР_1 » у його власності, а автомобіль марки «Honda», д.р.н. НОМЕР_2 виділити у власність ОСОБА_1 . Також ОСОБА_2 пред`явлена вимога щодо розподілу вантажного транспортного засобу марки «Ford Transit», д.р.н. НОМЕР_4 , шляхом визнання за ним права власності на вказаний автомобіль.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,, за участю третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про розподіл майна подружжя було задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя було задоволено частково.

Розподілено майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , та складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літ. «А», житловою площею 89,2 кв.м., з надвірними спорудами: гараж літ. «Б»; сарай під літ. «В», погріб під літ. «Г»; 2 сараї під літ. «Д» і «Е»; вбиральня під літ. «Ж»; спорудження: 1-6, розташований на земельній ділянці фактичного користування всіх співвласників розміром 1200 кв.м., припинивши право власності ОСОБА_2 на вказану частку майна.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий № 020030445, площею 0,1446 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , припинивши право власності ОСОБА_2 на вказану частину майна.

Визначено, що частка ОСОБА_2 у житловому будинку АДРЕСА_3 , та складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літ. «А», житловою площею 89,2 кв.м., з надвірними спорудами: гараж літ. «Б»; сарай під літ. «В», погріб під літ. «Г»; 2 сараї під літ. «Д» і «Е»; вбиральня під літ. «Ж»; спорудження: 1-6, розташованого на земельній ділянці фактичного користування всіх співвласників розміром 1200 кв.м., складає - 1/2 частки вказаного будинку.

Визначено, що частка ОСОБА_2 у земельній ділянці, кадастровий № 020030445, площею 0,1446 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , складає - 1/2 частки вказаної земельної ділянки.

Залишено у власності ОСОБА_2 автомобіль марки «Nissan», д.р.н. НОМЕР_1 », зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Ford Transit», д.р.н. НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 .

Виділено у власність ОСОБА_1 автомобіль марки «Honda», д.р.н. НОМЕР_2 , автомобіль марки «Volkswagen LT 35», д.р.н. НОМЕР_5 .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вищевказаного рішення, та постановлення нового, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (т.2, а.с.2-7).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.08.2019 року після усунення недоліків апеляційної скарги, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2019 року було відкрито (т.2, а.с. 28-29).

Крім того, ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.08.2019 року справу було призначено до розгляду у судовому засіданні, з повідомленням учасників справи, на 05.12.2019 року, на 16.00 год. (т.2, а.с.30-31).

В подальшому, через неналежне повідомлення апелянта ОСОБА_1 про час і місце судового засідання, розгляд справи неодноразово відкладався і останнє призначення відбулось на 11.11.2020 року на 14 год. 00 хв., про що учасники справи були належним чином повідомлені, у тому числі апелянт ОСОБА_1 , через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, як то передбачено ч.11 ст. 128 ЦПК України (т.2, а.с.83-91).

Крім того, 09.11.2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від апелянта ОСОБА_1 надійшла заява, яка датована 04.11.2020 року про розгляд справи в режимі відеоконференції, про що сповістити всіх учасників справи (т.2, а.с.93-94).

В той же день Одеським апеляційним судом була постановлена ухвала від 09.11.2020 року про проведення судового засідання 11.11.2020 року, в 14 год. 00 хв. в режимі відео конференції (т.2, а.с.97-99).

Разом з тим, 10.11.2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від апелянта ОСОБА_1 надійшла заява, яка датована 06.11.2020 року, про залишення її позовної заяви без розгляду, також позивачка просила розгляд заяви здійснювати у її відсутності у зв`язку з карантинними обмеженнями а її заяву про проведення судового засідання в режимі відео конференції вона відкликала (т.2, а.с. 100-101).

При цьому у вказаній заяві вона посилалась на ст. 257 та п. 1 ст. 377 ЦПК України, якими регулюється питання про скасування судового рішення через подання заяви про залишення позову без розгляду.

Всі вищевикладені обставини в своїй сукупності додатково свідчать про те, що ОСОБА_1 була завчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового засідання і судові повістки їй направлялись судом саме за зазначено нею в позовній заяві і апеляційній скарзі адресою: АДРЕСА_2 , про що вона додатково вказала в своїй заяві (т.2, а.с.95).

11.11.2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , та представник ОСОБА_3 адвокат Поліщук С.С. подали заяву про розгляд справи без їх участі (т.2, а.с. 128).

Перевіривши матеріали справи та дослідивши підстави заяви, колегія суддів дійшла до висновку, що заява ОСОБА_1 про залишення її позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

За змістом ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Згідно із ч. 3 ст. 217 ЦПК України з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Частиною 3 ст. 258 ЦПК України передбачено, що розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що розгляд справи по суті за вищезазначеною позовною заявою ОСОБА_1 , та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 закінчився ухваленням Овідіопольським районним судом Одеської області оскаржуваного судового рішення від 24 квітня 2019 року. З наявних у справі матеріалів вбачається, що в суді першої інстанції позивачка ОСОБА_1 заяву про залишення позову без розгляду ні до початку розгляду справи по суті (п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України), ні до ухвалення рішення не подавала, у зв`язку з чим суд першої інстанції заяви ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду не розглядав.

Крім того, судом першої інстанції зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя було задоволено частково.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів не вбачає законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про залишення її позовної заяви без розгляду і скасування у зв`язку з цим оскаржуваного судового рішення, так як судом вже розглянуті позовні вимоги ОСОБА_1 і вони були частково задоволені, рівно як і розглянуті зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 і також задоволені частково.

Частиною 2 ст. 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвали, в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвала апеляційного суду про відмову в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду під час розгляду апеляційної скарги на рішення суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 257, 268, 367, 368, 377, 381, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про залишення її позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева