Номер провадження 2-з/495/108/2020
Ухвала

про відмову у забезпеченні позову

29 жовтня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Боярського О.О.

при секретарі судового засідання - Рачицькій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення та запису державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення та запису державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що йому на праві приватної власності належить наступне нерухоме майно:

-земельні ділянки: № НОМЕР_1 (кадастровий номер :02:025:0066), № НОМЕР_2 (кадастровий номер 511300000:02:025:0134), № НОМЕР_3 (кадастровий номер 511300000:02:025:0050), № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 (кадастровий номер 511300000:02:025:0032), що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, садівниче товариство «Южанка» (район «Сонячний»);

-садові будинки: № НОМЕР_2 (реєстраційний номер майна 10564511), № НОМЕР_3 (реєстраційний номер майна 13355113), №76,79 (реєстраційний номер майна 10609609), що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, садівниче товариство «Южанка» (район «Сонячний»).

31.01.2020 року державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко Світланою Володимирівною було вчинено ряд реєстраційних дій із державної реєстрації обтяжень щодо належного позивачу на праві приватно власності майна, на користь ОСОБА_2 , а саме прийнято наступні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: 50918821 від 31.01.2020 15:11:15; 50920233 від 31.01.2020 15:44:39; 50919599 від 31.01.2020 15:29:50; 50917588 від 31.01.2020 14:42:13; 50922765 від 31.01.2020 17:07:31; 50922422 від 31.01.2020 16:52:55; 50921072 від 31.01.2020 16:08:37.

Згідно з вказаними рішеннями до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено зміни щодо іпотекодержателя належного позивачу нерухомого майна, яким зазначена ОСОБА_2 .

Винесенням вказаних рішень та внесенням відповідних записів державним реєстратором було грубо порушено законні права та інтереси позивача як власника нерухомого майна, а третьою особою ОСОБА_2 , вказаною іпотекодержателем, не повідомлено позивача про зміни, що відбулися, у зв`язку з чим ОСОБА_1 позбавлений права бути обізнаним про порядок виконання зобов`язання та не володіє інформацією про дії, що вчиняються відносно належного йому нерухомого майна.

У зв`язку із тим, що державним реєстратором внесені оспорювані записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було протиправно змінено особу іпотекодержателя та з метою відновлення порушених прав позивача, останній був змушений звернутися із відповідним позовом про скасування рішення та запису державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

28.10.2020 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову по справі, у якій просить суд заборонити державним реєстраторам проведення реєстраційних дій, внесення будь-яких записів до Державного реєстру речових прав щодо нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме:

-земельні ділянки: № НОМЕР_1 (кадастровий номер :02:025:0066), № НОМЕР_2 (кадастровий номер 511300000:02:025:0134), № НОМЕР_3 (кадастровий номер 511300000:02:025:0050), № НОМЕР_6 (кадастровий номер 511300000:02:025:0032), що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, садівниче товариство «Южанка» (район «Сонячний»);

-садові будинки: № НОМЕР_2 (реєстраційний номер майна 10564511), № 78 (реєстраційний номер майна 13355113), №76,79 (реєстраційний номер майна 10609609), що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, садівниче товариство «Южанка» (район «Сонячний»).

В обґрунтування необхідності забезпечення позову зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ставить під сумнів ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки саме на підставі протиправно внесених записів третя особа ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою щодо заміни сторони виконавчого провадження, що у подальшому передбачає здійснення реєстраційних дій щодо реєстрації за нею права власності на майно позивача.

Згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши матеріали справи та встановивши обставини, у зв`язку з якими позивач просить вжити заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви позивача з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті..

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, серед іншого, забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 наведеної вище постанови Пленуму, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи в суді.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову у даній справі, суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

При цьому суд вважає, що позивачем не подано належних доказів на підтвердження того факту, що заборона проведення реєстраційних дій щодо відповідного нерухомого майна може призвести до порушення прав та інтересів позивача, а також до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

За змістом статті 149 ЦПК України заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

У відповідності до положень статей 79-80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

ОСОБА_1 не надав суд достовірні докази існування реального ризику невиконання відповідачем рішення суду у разі задоволення позову. Лише припущення позивача не можуть бути самостійною підставою для втручання у право власності третьої особи.

Заборона суб`єктам реєстраційних дій та будь-яким іншим особам здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо державної реєстрації переходу права власності на ім`я будь-яких осіб на нерухоме майно безперечно є втручанням зі сторони державного органу у право власності особи, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статі 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються і поставленою метою (Рішення ЄСПЛ у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28.07.1999 року, заява №22774/93).

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Дослідивши доводи позивача щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку про їх недоведеність, оскільки позивачем не надано достовірних жодних доказів щодо наміру будь-яких осіб здійснити заходи вчинення будь-яких дій відносно спірного нерухомого майна, які б могли утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення. Заявником також не доведено яким чином вжиття заходів щодо забезпечення позову у обраний ним спосіб може попередити невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

На підставі викладеного керуючись ч.3 ст. 150 ЦПК України, суд встановив, що заявником необґрунтовано та не доведена співмірність заявленого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Також, всупереч вищевказаним положенням ЦПК України заявником не обґрунтовано та не доведено, яким чином невжиття такого виду забезпечення позову про який просить заявник, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Наведені заявником підстави для забезпечення позову є формальними припущеннями.

Таким чином, суд дослідивши матеріали заяви вважає вимоги заяви про забезпечення позову такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст.149-154, 258, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення та запису державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Боярський