РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року

м. Рівне

Справа № 572/953/20

Провадження № 22-ц/4815/1196/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року у складі судді Березня Ю. В., ухвалене в м. Cарни Рівненської області о 15 годині 25 хвилин, повний текст рішення складено 03 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що згідно рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 28.09.2011 року з нього на користь відповідачки на утримання спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 серпня 2011 року до досягнення дитиною повноліття. Покликається на те, що його матеріальний стан та стан здоров`я змінилися, а саме: він створив нову сім`ю, в якій нього народилася дитина, а дружина зараз вагітна вдруге; він втратив постійну роботу; він сплачує аліменти ще на одну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до рішення суду; йому проведені медичні обстеження та хірургічні втручання з приводу перелому правої гомілки зі зміщенням, а також виявлено захворювання серця, що потяло за собою значні матеріальні витрати. Вважаючи, що наведені обставини є передбаченою законом підставою для зменшення розміру аліментів, просив суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються згідно рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 28 вересня 2011 року по справі №1718/2-1199/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 1500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили ідо досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що законом не передбачено права платника аліментів звертатися з позовом про зміну способу їх стягнення, і таким правом наділений лише отримувач аліментів, та обґрунтоване тим, що оскільки ОСОБА_1 , будучи платником аліментів, звернувся до суду з позовом про зміну способу їх стягнення з частки від доходу на тверду грошову суму, а тому його вимоги є безпідставними.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що він не має права звертатися із позовом про зміну способу стягнення аліментів та доводить, що чинне сімейне законодавство встановлює, що розмір аліментів, встановлений судовим рішенням або домовленістю між батьками, може бути змінений за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку із зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Стверджує, що існують об`єктивні підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання спільного сина ОСОБА_5 , а саме: матеріальний стан та стан здоров`я змінилися в бік погіршення, адже він втратив постійну роботу; створив нову сім`ю, в якій нього народилася дитина, а дружина зараз вагітна вдруге; він сплачує аліменти ще на одну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до рішення суду; йому проведені медичні обстеження та хірургічні втручання з приводу перелому правої гомілки зі зміщенням, а також виявлено захворювання серця. Вважає, що справедливим розміром аліментів на утримання спільного з відповідачкою сина ОСОБА_5 буде розмір 1500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Саме до такої суми просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь позивачки, змінивши спосіб їх стягнення із частки від доходу на тверду грошову суму.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що сторонами не заперечується.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 28 вересня 2011 року у справі №1718/2-1199/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 серпня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 такими обставинами зазначав наступні: погіршення стану здоров`я, відсутність постійного місця працевлаштування, створення нової сім`ї, народження ще однієї дитини та вагітність дружини. Ці обставини підтверджені відповідними доказами.

Наведені обставини суд вважає суттєвими і такими, що можуть відігравати значну роль у житті заявника, впливати на його можливість сплачувати аліменти за рішенням суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги положеннями ч. 1 ст. 192 СК України, при цьому просив суд змінити спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Вищевказаним рішенням суду аліменти з позивача на користь відповідача стягуються у частці від заробітку.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, законом чітко визначено особу, яка вправі звертатися до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів їх одержувач. Позивач у даній справі є платником аліментів, а відтак не наділений правом звернення з позовом про зміну способу їх стягнення.

Статтею 13 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, який визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів шляхом зменшення їх розміру не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом в якості підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову, оскільки в даному випадку особа, яка звернулася з цим позовом не наділена законом правом звернення з такою вимогою: заявити про зміну способу стягнення аліментів вправі виключно отримувач цих аліментів, тобто відповідачка ОСОБА_2 , а не їх платник, тобто ОСОБА_1 ..

Покликання апеляційної скарги на те, що законом чітко передбачене право як платника, так і одержувача аліментів на зміну в подальшому визначеного судом або домовленістю розміру аліментів апеляційним судом відхиляються як такі, що не відповідають вимогам ч. 1 ст. 192 СК України.

Дійсно, цією нормою закріплюється право платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них звернутися до суду з позовом про зміну вже визначеного розміру аліментів у бік збільшення чи зменшення, однак вказана норма регулює виключно розмір визначених судом чи домовленістю сторін аліментів, проте не спосіб їх стягнення. В даному випадку позивач заявив вимогу не про зменшення розміру частки, у якій з нього стягуються аліменти на користь відповідачки, а про зміну способу стягнення із частки від заробітку на тверду грошову суму, що законом для нього не передбачено.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.