Провадження № 2/760/6056/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Букіної О.М.,
за участю секретаря - Циганова Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути заборгованість за Договором № -4 від 20.01.2019 у розмірі 15 800,00 грн. (4 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 1 800,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 1,5 % за період 20.01.2019 по 19.02.2019, 10 000,00 заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 2,5% за період 20.02.2019 по 30.05.2019), судові витрати у розмірі 2 102,00 грн. та 9 500,00 грн. витрат на правову допомогу.
Посилається в позові на те, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню грошових коштів у вигляді фінансового Кредиту на умовах строковості, зворотності, платності.
Вказує, що 20.01.2019 між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір № -4 відповідно до якого, позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 4 000,00 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «Універсал Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 2,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.
Зазначає, що даний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Вказує, що відповідач взяті на себе зобов`язання по Договору позики не виконав, у зв`язку із чим станом на 03.06.2020 року виникла заборгованість у розмірі 15 800,00 грн.
Враховуючи викладене вище просив позов задовольнити.
17.06.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.
Ухвалою суду від 19.06.2020 по справі відкрито спрощене позовне провадження.
Копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви із додатками направлено на адресу відповідача та отримано матір`ю останнього 02.07.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 69).
20.07.2020 на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву у якому останній проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити.
Вказував, що позивачем до позовної заяви не додано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору № -4 від 20.01.2019, а також в підтвердження підписання сторонами договору, оскільки ідентифікатор «639595» не містить жодного елементу алфавіту.
Крім того зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання позивачем кредитного договору № -4 від 20.01.2019 та фактичного перерахування відповідачу коштів.
Посилається, що під час укладення спірного договору відповідач не був ознайомлений із Правилами надання грошових коштів у позику, а також на те, що позивачем не було здійснено досудового врегулювання спору.
Зазначає, що відповідач є військовослужбовцем, а тому на час особливого періоду в Україні військовослужбовцям штрафних санкцій за невиконання кредитних зобов`язань, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу.
З урахуванням викладеного вище в задоволенні позову просить відмовити.
12.08.2020 представником позивача подано відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивач здійснює свою діяльність відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №898 виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на підставі Розпорядження № 1826 від 18.05.2017 та має право надавати грошові кошти у позику на умовах фінансового кредиту (а.с. 39).
20 січня 2019 року між сторонами був укладений договір позики № -4, відповідно до умов якого відповідачу позивачем був наданий кредит у розмірі 4 000,00 грн. ( а.с. 16-19).
Відповідно до п. 1.3 строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів.
Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за договором позики, укладеним в електронній формі.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.com.ua.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Так, на підтвердження укладення договору № -4 від 20.01.2019 позивачем надано послідовність укладення даного договору із якої вбачається, що 20.01.2019 о 12:57:39 відповідачем заповнено реєстраційну форму, вказано номер телефону НОМЕР_2 , заповнено в ІТС Анкету для оформлення кредиту, зазначено анкетні дані, дані платіжної карти, обрано розмір кредиту 4 000 грн. та строк кредиту 30 днів. 20.01.2019 о 13:00:35 відповідач ознайомився з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, умовами кредитування після чого на фінансовий номер телефону НОМЕР_2 був надісланий одноразовий ідентифікатор: « НОМЕР_3 ». 20.01.19 о 13:00:53 відповідачем введено одноразовий ідентифікатор та акцептовано пропозицію укласти кредитний договір. Позичальнику надіслане повідомлення про підписання кредитного договору: «Vy podpisali Dogovor! Ego Nomer -4, ukazyvajte ego pri pogashenii kredіta» (а.с. 21-22).
Статею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
-електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
-електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
-аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідач у відзиві на позов зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення між сторонами договору, проте відповідачем не наведено обставин щодо того, чи вчинялися ним дії спрямовані на отримання кредиту та укладення між сторонами договору, чи отримував відповідач смс-повідомлення із одноразовий ідентифікатор «639595» та використовував його для укладення договору, чи отримував відповідач на картковий рахунок кошти за умовами кредитного договору.
Відповідач зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів для підтвердження укладення між сторонами договору, проте відповідачем не надано до відзиву на позовну заяву будь-яких доказів на спростування обставин викладених у позові та на підтвердження того, що відповідачем не вчинялися дії на укладення спірного договору.
З огляду на викладене вище, враховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд приходить до висновку, що укладення договору № -4 від 20.01.2019 узгоджується із ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.
Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За змістом ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.
За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Позивач зазначає, що у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань утворилася заборгованість в сумі 15 800,00 грн., яка складається: заборгованість по кредиту 4 000,00 грн., заборгованість по нарахованих процентам за період з 20.01.2019 по 19.02.2019 за процентною ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом 1 800,00 грн., заборгованість по нарахованих процентам за період з 20.02.2019 по 30.05.2019 за процентною ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом 10 000,00 грн., та на підтвердження надає розрахунок заборгованості (а.с. 15).
Так, на виконання умов договору № -4 від 20.01.2019 позивачем перераховано на картку відповідача НОМЕР_4 грошові кошти у розмірі 4 000 грн., що підтверджується копією чеку від 20.01.2020 про проведення переказу (а.с. 20).
Пунктом 1.2 договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору.
Згідно п. 3.3 Договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3 Договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 2,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожень день користування кредитом понад встановлений строк.
У пункті 6 договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщено на сайті позикодавця.
Судом здійснено перерахунок нарахованих відсотків за допомогою офіційної системи «Ліга Закон», із якого вбачається, що сума заборгованості по нарахованих процентах за користування кредитом за період з 20.01.2019 по 19.02.2019 за процентною ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом становить 1 800,00 грн.; сума заборгованості по нарахованих процентам за період з 20.02.2019 по 30.05.2019 за процентною ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом 10 000,00 грн.
У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що відсотки за кредитним договором не можуть бути нарахованими, оскільки останній є військовослужбовцем та на час особливого періоду в Україні військовослужбовцям штрафні санкції за невиконання кредитних зобов`язань, а також проценти користування кредитом не нараховуються.
Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так, в статях 1-2 даного Закону закріплені Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.
В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» зазначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» у постанові від 25.04.2018р. у справі №205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014р., після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час.
Крім того, Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
До відзиву на позовну заяву відповідачем додано копію довідки № 84 від 07.04.2020 Військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України за підписом командира частини підполковника ОСОБА_2 про те, що молодший лейтенант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17.03.2013 по теперішній час (час видачі довідки) перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_5 Центрального оперативно-територіалького об`єднання Національної гвардії України на посаді офіцер (з організації закупівель) (а.с. 77).
Проте даною довідкою не підтверджується факт того, що позивач є мобілізованим військовослужбовцем та відповідно чи поширюються на нього встановлені законодавством пільги.
Таким чином суд приходить до висновку про порушення позивачем зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 15 800,00 грн.
У відповіді на відзив представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 15 200,00 грн.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду копію договору про надання правової допомоги № 25/02/2020-01 від 25.02.2020 року, копію акту виконаних робіт № 2 від 03.06.2020 року, копію акту виконаних робіт № 1 від 03.08.2020 року.
З копії акту виконаних робіт № 2 від 03.06.2020 року вбачається, що заявленими послугами є: 1) письмова консультація, що стосується запропонованої адвокатом стратегії захисту прав ТОВ «Фінансова компанія «Фіннас Інновація» та наявної судової практики у аналогічних справах. Роз`яснення з правових питань, що стосуються предмету позову ; 2). складання тексту позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» заборгованості.
Вартість наданих послуг становить 9 500,00 грн. (3 800,00 грн. - письмова консультація та 5 700,00 грн. - написання позовної заяви).
З копії акту виконаних робіт № 1 від 03.08.2020 року вбачається, що заявленими послугами є: 1) складення тексту та направлення Відповідачу та до суду відповіді на відзив по справі № 760/13288/20; 2). складення тексту та направлення до суду заяви про витребування доказів.
Вартість наданих послуг становить 5 700,00 грн. (3 800,00 грн. - складення тексту відповіді на відзив та 1 900,00 грн. - складення тексту заяви про витребування доказів).
Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витратсуд враховує наступне.
У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.
Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодиннаоплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорарувраховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витраченийадвокатом час.
За змістом п. 4.1 договору про надання правової допомоги №25/02/2020-01 від 25 лютого 2020 року клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар у відповідному розмірі (порядку, строках на умовах) згідно додаткової угоди до цього договору, що є невід`ємним додатком до даного договору або на підставі акту виконаних робіт, протягом трьох днів після виставлення адвокатським бюро рахунку по акту виконаних робіт.
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовуєЄвропейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За вказаних вище обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн., що на думку суду є обґрунтованим, та відповідає принципу розумності.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Посилання позивача на п. 12 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» суд не приймає до уваги, оскільки у відповідності до даної норми звільняються від сплати судового збору військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Виходячи з цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 102,00 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 11, 202, 205, 525, 526, 549, 610, 612, 622, 625, 629, 638, 641,644, 1048 - 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст. 12,13, 76-81, 137, 141, 209, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (, адреса:03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 4, оф. 520) заборгованість за Договором № -4 від 20.01.2019 у розмірі 15 800,00 грн., судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.М. Бу