КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/6323/17 Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватне акціонерне товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», про захист честі гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про захист честі гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації, за змістом якого позивач просив:

- визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладену в заяві на нотаріальному бланку, наступного змісту: «В зв`язку виконанням мною моїх посадових обов`язків мені відомо, що в квітні 2003 року ВАТ Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» за договором купівлі-продажу було продано ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» Павільйон-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2», який знаходився в АДРЕСА_1 . Мені відомо, що акціонерам ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» було відомо про укладення вказаного договору купівлі-продажу з часу його укладення та проведення розрахунку за договором. Мною проведено всі належні бухгалтерські процедури, які були передбачені бухгалтерським обліком, у зв`язку із зняттям з обліку проданого Павільйон-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на підставі купівлі-продажу та квитанції про здійснену оплату». Крім того, позивач просив визнати відомості, викладені в заяву на нотаріальному бланку ОСОБА_3 від 29 червня 2017 року такими, що не відповідають дійсності та зобов`язання відповідача спростувати відомості шляхом розміщення відповідних спростувань в заяві на нотаріальному бланку.

В обґрунтування заявленого позову зазначав.

В Господарському суді Київської області знаходилась справа за позовом Приватного акціонерного товариства Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч», третя особа: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області про визнання договору купівлі-продажу б/н павільйону-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 11.04.2003 р. недійсним.

Під час судового засідання 03 липня 2017 р. сторона відповідача надала суду заяву гр. ОСОБА_3 від 29.06.2017 р., вчинену на нотаріальному бланку, та копію її трудової книжки на підтвердження того, що вказана особа в період з 31.03.2001 р. по 16.03.2008 р. працювала на посадах бухгалтера та заступника бухгалтера Приватного акціонерного товариства Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч».

В зазначеній заяві ОСОБА_3 пояснює: «В зв`язку з виконанням мною моїх посадових обов`язків мені відомо, то в квітні 2003 року ВАТ Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» за договором купівлі-продажу було продано ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» Павільйон-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2», який знаходився в АДРЕСА_1 . Мені відомо, що акціонерам ВАТ Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» було відомо про укладення вказаного договору купівлі-продажу з часу його укладення та проведення розрахунку за договором. Мною проведено всі належні бухгалтерські процедури, які були передбачені бухгалтерським обліком, у зв`язку із зняттям з обліку проданого Павільйону-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на підставі купівлі-продажу та квитанції про здійснену оплату».

Позивач стверджує, що вищезазначена інформація, поширена ОСОБА_3 в заяві на нотаріальному бланку від 29.06.2017 р., була доведена до відома значного кола осіб, і вважає, що дана інформація стосується його як Голови правління ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» особисто та є такою, що не відповідає дійсності.

Також, стверджував, що поширення відповідачем такої інформації порушує його особисті немайнові права, а тому підлягає спростуванню. При цьому зазначив, що Головою Ревізійної комісії Приватного акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» ОСОБА_4, яка також являється акціонером даного товариства, в ході проведення перевірок фінансово-господарської діяльності товариства, було неодноразово перевірені результати інвентаризацій за минулі роки. За результатами інвентаризацій нестач та надлишків виявлено не було. Згідно висновків інвентаризаційних комісій дані інвентаризацій відповідали даним бухгалтерського обліку. Під час інвентаризацій перевірялось наявність документів на земельні ділянки, споруд, будівель, що підтверджують право власності підприємства на них. Відповідно до зведених регістрів бухгалтерського обліку павільйон-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по теперішній час знаходиться на обліку ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» (інвентаризаційний номер №524). Право власності на цей актив підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.09.2019 р. (дублікат свідоцтва від 27.03.2003 р.). Жодних документів, які б підтверджували зняття з обліку в зв`язку з продажем павільйону-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_4 не бачила, і взагалі нічого про них не знала. Звертає увагу суду, що йому, як Голові правління ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» не було відомо про укладення договору купівлі-продажу павільйону-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 11.04.2003 р. Правочин із ним не узгоджувався, на загальних зборах акціонерів це питання не виносилось до порядку денного. Він не знав та не міг знати про укладення неіснуючого до говору купівлі-продажу павільйону-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 11.04.2003 р., а тому і було подано до Господарського суду Київської області позов про визнання його недійсним.

Позивач вказував також, що акціонери ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» висувають до нього недовіру як голові правління, яка полягає в тому, що він начебто знав про укладення договору купівлі-продажу, від 11 04.2003 р. укладеного між ПрАТ «Бориспільське підприємство Сортнасіннєовоч» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч», та про квитанції про здійснення оплати, що він приховав від них даний факт в своїх інтересах, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію. При цьому зазначає, що грошові кошти від ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» 15.04.2003р. не надходили, що підтверджує банківська виписка (назва нього підприємства відсутня в виписці), про які квитанції йшла мова в заяві ОСОБА_3 , йому не відомо. Позивач стверджує, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, а на позивача покладено лише обов`язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого частини другої статті 302 ЦК України.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватне акціонерне товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», про захист честі гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Буша А.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, не дав належної оцінки доказам, поданим позивачем, які підтверджують недостовірність поширеної відповідачем інформації.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Приватним акціонерним товариством «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» (до зміни найменування - Відкрите акціонерне товариство «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч»), третьою особою у справі, головою правління якого є позивач ОСОБА_1 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» існує спір щодо дійсності договору купівлі-продажу павільйону-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 11.04.2003 року. А саме, ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» не визнає факту відчуження вказаного магазину-павільйону ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч».

Підтвердженням наявного спору є ряд судових рішень, ухвалених у господарській справі №911/3963/15 за позовом ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» про витребування майна з чужого незаконного володіння та по господарській справі №911/1352/16 за позовом ПрАТ«Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч», третя особа Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області, про визнання договору недійсним

Зокрема, встановлено, що рішенням Господарського суду Київської області від 10.11.2015р. у справі № 911/3963/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 р. та ухвалою Вищого господарського суду України від 26 квітня 2016 року, було відмовлено ПрАТ «Бориспільске підприємство «Сортнасіннєовоч» у витребуванні у ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» павільйону-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а.с.62-71, т1).

Постановою Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі залишено без задоволення касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», а постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 та рішення Господарського суду Київської області від 11.10.2018 у справі №911/1352/16, яким було відмовлено ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» у позові до ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» про визнання договору купівлі-продажу павільйону-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 11.04.2003 недійсним (а.с.72-7 (5 т.1, а.с.112-125 т.2).

У вищевказаній господарській справі №911/1352/16 до Господарського суду Київської області було подано заяву, складену від імені ОСОБА_3 , посвідчену приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Меленною Т.К., датовану 29 червня 2016 року, реєстровий №1917, адресовану Господарському суду Київської області (справа 911/1352/16), головуючому судді Чонговій С.Г., наступного змісту:

- «В провадженні Господарського суду Київської області під головуванням судді Чонгової С.І. знаходиться справа № 911/1353/16 за позовом ПАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» про визнання недійсним договору купівлі-продажу павільйону-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 11.04.2003 року.

Цією заявою підтверджую, що я, ОСОБА_3 працювала на посадах бухгалтера, заступника головного бухгалтера в ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» в період - 31 серпня 2001 року по 16 березня 2008 року.

Під час обіймання посади бухгалтера мої обов`язки, серед іншого, входило ведення обліку основних засобів підприємства. В зв`язку виконанням мною моїх посадових обов`язків мені відомо, що в квітні 2003 року ВАТ Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» за договором купівлі-продажу було продано ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» Павільйон-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходився в АДРЕСА_1 . Мені відомо, що акціонерам ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» було відомо про укладення вказаного договору купівлі-продажу з часу його укладення та проведення розрахунку за договором. Мною проведено всі належні бухгалтерські процедури, які були передбачені бухгалтерським обліком, у зв`язку із зняттям з обліку проданого Павільйон-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на підставі купівлі-продажу та квитанції про здійснену оплату.

Будь-якої інформації від керівництва ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» щодо незаконності чи сумнівності укладення договору купівлі-продажу Павільйону-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходився в АДРЕСА_1 , мені, як бухгалтеру, який вів облік основних засобів підприємства не надавалося, вказівок щодо повернення Павільйону-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» на облік ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» керівництвом підприємства мені не надавалося» (а.с.7, 219-222 т.1).

Встановлено також, що постановою Верховного Суду від 05 червня 2018 року було частково задоволено касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», рішення господарського суду Київської області від 03.07.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2017 зі справи №911/1352/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Київської області (а.с.172-185 т.1).

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.10.2018 (справа №911/1352/16), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2019р., у задоволенні позову ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.04.2003, який укладений сторонами спору, та застосування наслідків недійсності правочину, відмовлено повністю (а.с.105-11,112-125 т.2).

Господарськими судами встановлено такі фактичні обставини справи:

- 11.04.2003 між відкритим акціонерним товариством "Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» (покупець) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив належний продавцеві на праві власності павільйон-магазин " ІНФОРМАЦІЯ_2 " загальною площею 45,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- за умовами пункту 2 договору цей павільйон-магазин належить продавцю на підставі акту вводу в експлуатацію № 25 від 25.12.1997, виданого Державною технічною комісією;

- згідно з пунктом 3 договору продаж за домовленістю сторін вчинено за суму 19 350,00 грн., яка сплачена покупцем продавцю під час оформлення цього договору; крім того покупець повинен сплатити додатково ПДВ у сумі 3 870,00 грн. Загальна сума продажу складає 23 220,00 грн. з ПДВ;

- оскільки павільйон-магазин " ІНФОРМАЦІЯ_2 " не був об`єктом нерухомого майна, між вказаними сторонами договору укладено договір купівлі-продажу рухомого майна - павільйону;

- на виконання умов договору покупцем сплачено продавцю 23220,00 грн., що підтверджується квитанціями № 13 від 15.04.2003 на суму 11 842,00 грн., № 14 від 15.04.2003 на суму 5 689,00 грн та № 15 від 15.04.2003 на суму 5 689,00 грн., а на підставі накладної № 86 від 18.04.2003 та приймального акту № 1 від 18.04.2003 на суму 23 220,00 грн. майно передано покупцю.

Встановлено, що покупцями майна за спірним правочином фактично є засновники товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які одночасно були посадовими особами продавця, а саме ОСОБА_5 - головою правління, ОСОБА_7 - головний бухгалтер, ОСОБА_6 - головний агроном, член ревізійної комісії.

Також встановлено, що спірний договір підписано зі сторони продавця головою правління ОСОБА_5 , від імені покупця директором товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» ОСОБА_6 та скріплено печатками товариств.

За змістом ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини, встановлені у вказаній господарський справі№911/1352/16, повністю підтверджують факти, викладені в нотаріально посвідченій заяві відповідача ОСОБА_3 від 29.06.2017 року (а.с.7 т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 201 Цивільного Кодексу України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, серед іншого є честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст. 277 Цивільного Кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Статтею 297 Цивільного Кодексу України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.17 Постанови, інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Якщо ж недостовірну інформацію було поширено в ході розгляду іншої справи зазначеними вище учасниками процесу відносно інших осіб, які не були учасниками процесу, то ці особи, якщо вони вважають, що така інформація порушує їх особисті немайнові права, вправі звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, передбаченому процесуальними кодексами.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що подана до Господарського суду Київської області у господарській справі №911/1352/16 нотаріально посвідчена заява відповідача ОСОБА_3 була доказом у вказаній господарській справі та як доказ, оцінювалась господарським судом.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції дійшов обгрнутованого висновку про те, що висунуті проти вказаної заяви доводи позивача та третьої особи, щодо недостовірності повідомленої ОСОБА_3 інформації про обставини купівлі-продажу Павільйону-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які стали їй відомі у зв`язку з виконанням обов`язків бухгалтера ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», не приймаються судом, внаслідок того, що вони були предметом дослідження та оцінки в господарській справі.

Доводиапеляційної скарги, які зводяться до переоцінки оцінки зібраних у справі доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 268 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.