КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/4738/20
Провадження № 2/552/1516/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2020 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Мовчан В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів посилаючись на те, що сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається у Київському національному університеті ім. Т.Г.Шевченка. Позивач потребує матеріальної допомоги на утримання доньки на період її навчання, а тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2010 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху.

У судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, в день судового розгляду надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, надав суду заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Від третьої особи ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи в її відсутність.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Згідно довідки № 016/234 від 15 вересня 2020 року ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу денної форми навчання освітнього рівня «бакалавр», факультету психології Київського національного університету імені Тараса Шевченка з 01.09.2020 року. Закінчує навчання 30 червня 2024 року.

Згідно ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року " Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних факторів:

- досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років,

- продовження ними навчання,

- потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі,

- наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно до ч.2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до статті 200 Сімейного Кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів враховує обставини, зазначені у статті 182 СК України, та бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків - матір`ю позивача.

Відповідачем надано клопотання про залишення заяви позивача без руху, яке по своїй суті фактично є запереченням щодо викладених позовних вимог, де відповідач посилався, зокрема, що не надано суду доказів продовження ОСОБА_3 навчання, а є довідка про її вступ до навчального закладу; не зазначено адреса навчального закладу, країна та населений пункт, де він розташований; не надано доказів, що вона не може працевлаштуватися; відповідачу є незрозумілий термін «утримання»; не зазначено щодо матеріального стану позивача з наданням відповідних доказів.

Судом не можуть бути прийняті до уваги заперечення відповідача з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні 29 жовтня 2020 року та підтверджено відповідачем, останній працює, а тому має регулярний дохід у вигляді заробітної плати.

Позивач також офіційно працевлаштована , про що надала довідку з місця роботи із зазначенням розміру заробітної плати.

Таким чином, сторони мають можливість утримувати свою дочку ОСОБА_3 , яка продовжує навчання.

Що стосується посилання відповідача щодо відсутності доказів продовження ОСОБА_3 навчання, відсутність адреси навчального закладу, країни та населеного пункту, де він розташований, то дані обставини суд взагалі не бере до уваги, оскільки вони є безпідставними та спростовуються довідкою № 016/234 від 15 вересня 2020 року ( а.с.8).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів про те, що у нього відсутня матеріальна можливість утримувати свою доньку, що продовжує навчання.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Крім стягнення аліментів, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 199-201 Сімейного Кодексу України, ст.. ст. 4, 10,12, 81,141, 259, 263-265, 430 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) , щомісячно, на період навчання, починаючи з 09 жовтня 2020 року, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлено.

Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлено.

Головуючий Ж.В.Кузіна