Справа № 524/4990/17
Провадження №2/524/20/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:

головуючого судді Кривич Ж.О.,

секретаря судового засідання Коваль Т.М.,

за участі представника ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кременчук цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про припинення іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про припинення іпотеки. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 24 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ним було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого він отримав у борг 74 300,00 доларів США на строк до 22 вересня 2017 року під 12,90% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 24.09.2007 року між ним та банком укладено договір поруки, за умовами якого в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 . Оскільки 12 грудня 2011 року АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір Факторингу № 1 та Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В., яка свою чергу прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо вказаних квартир, підставою виникнення обтяження вказано договір іпотеки.

У позові ОСОБА_2 також посилався на рішення Автозаводського районного суду м.. Кременчука від 17.04.2015 року, яким відмовлено у задоволені позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 24 вересня 2007 року та припинено правовідносини поруки по Договору поруки № 1 від 24 вересня 2007 року, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 .

Позивач вважає, оскільки в рішенні суду від 17.04.2015 року встановлено, що позовна давність за основними вимогами до ОСОБА_2 як боржника закінчились, відтак припинилася і іпотека.

Враховуючи вказане, посилаючись на ст. 17 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_2 просив про визнання припиненою іпотеки за договором іпотеки від 24.09.2007 року.

Ухвалою суду від 13.07.2017 року у справі відкрито провадження.

Ухвалами суду від 07.11.2017 року та 10 грудня 2018 року провадження у справі зупинялось.

Ухвалами суду від 03.10.2018 року та 09.04.2019 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 18.02.2020 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.06.2020 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримала з зазначених у заявах по суті підстав. Пояснила, що зобовзяання за кредитним договром поивачем не виконане, але крелитор втратив можливість стягнути заборгованості через сплив строків позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_1 проти позову заперечував. Пояснив, що Цивільний кодекс України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч. 2 ст. 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив так фактичні обставини.

24 вересня 2007 року між Акціонерним комерційно-іноваційним Банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальник отримав у борг 74 300,00 доларів США на строк до 22 вересня 2017 року під 12,90% річних.

Виконання боржником своїх зобов`язань забезпечується договором поруки № 1 від 24 вересня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 поручилась відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Крім того, 24.09.2007 року в забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., реєстровий № 15108. За умовами вказаного договору в іпотеку було передано належні ОСОБА_2 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

12 грудня 2011 року АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали Договір Факторингу № 1 та Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки. У відповідності до статті 1077 ЦК України Товариство набуло право вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань по кредитному договору ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука 17.04.2015 року позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 24 вересня 2007 року залишено без задоволення; зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено, припинено правовідносини поруки по Договору поруки № 1 від 24 вересня 2007 року, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 . Суд прийшов до висновку про те, що позов ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з підстав пропуску строку позовної давності. Рішення набрало законної сили.

31.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23329268 на квартиру АДРЕСА_2 .

У цей же день приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23328650 на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач не погоджується з рішеннями приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В.

16.09.2017 року ОСОБА_3 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. про визнання протиправними та скасування вказаних вище рішень (справа № 816/1604/17).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2017 року у справі № 816/1604/17 за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. про визнання протиправними та скасування рішень закрито провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Ухвала набрала законної сили.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.09.2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено:

-скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23329268 від 31.07.2015 року на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 50,5 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м.;

-скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23328650 від 31.07.2015 року на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 72,1 кв.м, житловою площею 45,2 кв.м.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 04.02.2019 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.09.2018 року залишено без змін.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного:

Як вбачається з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81, ст. 76 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу I книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності само по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви не може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Вирішуючи спір, суд враховує неведені вище норми права та дійшов висновку, що, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Суд враховує правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України: від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-1840цс16.

Посилання позивача на те, що відповідач втратив право вимоги щодо виконання ОСОБА_2 свого зобов`язання, у тому числі за рахунок переданого в заставу (іпотеку) майна, є безпідставними, оскільки сплив строку позовної давності звернення до суду не припинило невиконане зобов`язання та договір іпотеки, яким таке зобов`язання забезпечене, не припинило суб`єктивного права кредитора на одержання від боржника виконання зобов`язання без використання судового примусу, зокрема в позасудовому порядку, визначеному сторонами в іпотечному договорі.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено повністю, а позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати у виді судового збору слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного відповідано до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд. -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання припиненою іпотеки за договором іпотеки від 24.09.2007 року - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 06.11.2020 року.

Суддя Ж.О. Кривич