Справа № 408/9674/18-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року смт Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

Головуючого Соболєва Є.О.

при секретареві Савенко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області, третя особа: Військово-цивільна адміністрація сіл Нижня Вільхова, Верхня Вільхова, Малинове, Плотина та Пшеничне Станично-Луганського району Луганської області, в якому позивач просить: поновити їй строк для звернення до суду із заявою про визнання права на земельну частку (пай) в натурі; поновити їй право на отримання земельної частки (паю); визнати за нею право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із вільних земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення на території Військово-цивільної адміністрації сіл Нижня Вільхова, Верхня Вільхова, Малинове, Плотина та Пшеничне Станично-Луганського району Луганської області,

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказала таке.

Вона працювала в КСП «Родина», яке у 1987 році було реорганізовано у ПСП «Ворошиловградтепловоз», зараз з 1993 року СВАТ «Батьківщина».

04 жовтня 1994 року її було звільнено зі СВАТ «Батьківщина» на підставі ст. 38 КЗпП України. На час звільнення вона мала стаж роботи на цьому місці 18 років.

За час, коли вона доглядала дитину, у 1996 році, СВАТ «Батьківщина» формувало списки та виділяло земельні ділянки (паї). Під час формування списків паювання її було включено до цих списків, проте отримати земельну частку (пай), вона так і не змогла, адже будь-які подальші документи їй не були видані КСП (СВАТ) з невідомих причин.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток/паїв/, передбачено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа. Відповідно до частини 3 ст. 1 вищезазначеного Закону право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року невнесення особи до списку, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

У зв`язку з юридичною необізнаністю вона не зверталась до суду про захист порушеного права вважала що на право на земельну частку (пай), термін позовної давності не поширюється Відповідно до норми ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Європейська конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод», і практика Європейського суду з прав людини є джерелом права, яке застосовують суди. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини право на земельну частку (пай) є власністю в розуміння ст. 1 Першого протоколу Конвенції. Відповідно до ст. 268 ЦК України не поширюється позовна давність на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Суд зазначає, що сторони по справі про застосування позовної давності в наданих заявах не заявляли.

Оскільки на даний момент проект розподілу земельних часток (паїв) розроблений та затверджений, земля, що передавалася КСП «Родина» у колективну власність розподілена, інші його члени вже отримали державні акти, вирішення питання про виділення в натурі земельної частки (паю) можливе за рахунок земель запасу або резерву Військово-цивільної адміністрації сіл Нижня Вільхова, Верхня Вільхова, Малинове, Плотина та Пшеничне Станично-Луганського району Луганської області, згідно з п. 3 «Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 року № 122.

Згідно п. 7 Указу Президента України № 720 від 08.08.95 року «Про порядок паювання земель наданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Вона зверталась і до Військово-цивільної адміністрації сіл Нижня Вільхова, Верхня Вільхова, Малинове, Плотина та Пшеничне Станично-Луганського району Луганської області і до Станично-Луганської РДА із заявою про поновлення її права на земельну частку, проте ними було роз`яснено що своє право вона може відновити лише в судовому порядку.

Таким чином, позивач вважає, що було порушене її право на виділення їй належної відповідно до законодавства земельної частки (паю) та воно підлягає відновленню в судовому порядку.

У позовній заяві позивач просила розглядати справу за її відсутності. Таку ж заяву позивач подала після призначення справи до розгляду.

В підготовчому провадженні зі Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області надійшла заява, в якій перший заступник голови адміністрації Ісаєв С. просив розглядати справу за відсутності представника райдержадміністрації, справу вирішити на розсуд суду.

Третя особа Військово-цивільна адміністрація сіл Нижня Вільхова, Верхня Вільхова, Малинове, Плотина та Пшеничне Станично-Луганського району Луганської області свого представника до суду не направила, про час і місце розгляду сповіщувалася належним чином.

За таких обставин суд вважав можливим розглянути справу за відсутності учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист своїх цивільних прав та інтересів, в тому числі в судовому порядку.

Згідно ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Відповідно до Указу Президента України № 720 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно вимог ч.ч. 1 - 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У суду немає сумнівів, що позивач дійсно працювала в колгоспі «Родина», яке потім було реорганізовано у ПСП «Луганськтепловоз», а потім в СВАТ «Батьківщина», що підтверджується її трудовою книжкою.

Водночас цей лише факт не дає позивачу право на отримання нею земельної долі (паю).

Так, із позовної заяви ОСОБА_1 йдеться, що у 1996 році СВАТ «Батьківщина» формувало списки та виділяло земельні ділянки (паї). Під час формування списків паювання її було включено до цих списків, однак отримати земельну частку (пай) вона так і не змогла, адже будь-які подальші документи їй не були видані.

На підтвердження цих обставин позивачем жодного доказу не надано. Також нею не заявлялись і не обґрунтовувались клопотання про витребування необхідних доказів щодо розпаювання земель колишнього колгоспу «Родина».

Окрім цього позивач вказала, що СВАТ «Батьківщина» існує й до цього часу. Однак нею у якості відповідача це сільгосппідприємство не залучалось.

За таких обставин, позовні вимоги щодо визнання за позивачем права на земельну частку (пай) невідомо якого розміру, а також виділення її в натурі, є необґрунтованими.

Що стосується прохання позивача поновити їй строк для звернення до суду із заявою про визнання права на земельну частку (пай) та поновлення її права на отримання земельної частки (паю), ці прохання є недоречними, оскільки нею не надані докази, що підтверджують право на отримання земельної частки (пай).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 , у задоволенні її позову до Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області, третя особа: Військово-цивільна адміністрація сіл Нижня Вільхова, Верхня Вільхова, Малинове, Плотина та Пшеничне Станично-Луганського району Луганської області, про визнання права на земельну частку (пай) та виділення земельної частки (паю) в натурі.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України, яке може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його ухвалення.

Головуючий: Є.О. Соболєв