Провадження № 2/752/5544/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

10 листопада 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

у червні 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» через свого представника - Усенка А.М. звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування, в якому просило стягнути з останнього 52 329,40 грн. страхового відшкодування та судовий збір - 2 102,00 грн.

Свої вимоги мотивувало тим, що 29.03.2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТОВ з ІІ «Хенкель Баутехнік (Україна)» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.126272, предметом якого є страхування автомобіля «Hyundai Elantra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

18.06.2018 року в м. Києві на вул. Ак. Заболотного, 34 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля «Hyundai Elantra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під управлінням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Geely» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під управлінням ОСОБА_1 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.08.2018 року ОСОБА_1 було визнано винним в настанні ДТП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП.

18.06.2018 року до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся потерпілий з заявою про пошкодження транспортного засобу у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.126272 від 29.03.2018 року.

ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» згідно умов страхування на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 18.06.2018 року, страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування виплатило страхове відшкодування в розмірі 52 329,40 грн. відповідно до платіжного доручення № 18680 від 18.07.2018 року.

Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди.

Звернувшись до ОСОБА_1 з вимогою про добровільне компенсацію суми виплаченого страхового відшкодування, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» останнього не отримало, тому змушене звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою від 09.6.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 10.11.2020 року (а.с. 94-95).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Позивач подав до заяву те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 29.03.2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТОВ з ІІ «Хенкель Баутехнік (Україна)» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.126272, предметом якого є страхування автомобіля «Hyundai Elantra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 44-62).

18.06.2018 року в м. Києві на вул. Ак. Заболотного, 34 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля «Hyundai Elantra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під управлінням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Geely» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під управлінням ОСОБА_1 (а.с. 75-76).

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.08.2018 року ОСОБА_1 було визнано винним в настанні ДТП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП (а.с. 77-79).

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Вказані фактичні обставини справи не оспорені стороною відповідача.

В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» автомобіль «Hyundai Elantra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до рахунку-фактури № АА-0000063 від 21.06.2018 року вартість ремонту автомобіля «Hyundai Elantra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становила 52 329,40 грн. (а.с. 80-81).

ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» згідно умов страхування на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 18.06.2018 року, страхового акту № UA050/L29/01 від 16.07.2018 року та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № UA050/L29/01 від 16.07.2018 року здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 52 329,40 грн. відповідно до платіжного доручення № 18680 від 18.07.2018 року (а.с. 67-71, 82-84).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору ( ст. 979 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.

Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як передбачено ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, правові підстави права позивача щодо вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування ґрунтуються на законі і повністю є доведеними та вмотивованими.

Таким чином, з врахуванням наведеного, позивач у повному обсязі довів свої позовні вимоги, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 52 329,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 102,00 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 988, 990, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 12, 76-81, 141, 263-265, 274-279, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму в якості страхового відшкодування в розмірі 52 329,40 грн. (п`ятдесят дві тисячі триста двадцять дев`ять гривень 40 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» судовий збір у справі в сумі 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», , IBAN НОМЕР_3 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 40, м. Київ, 04053.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко