Справа №752/8860/19
Провадження № 2/752/1817/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.09.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Медведєвої К.І.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Богдан О.О.

представника відповідача адвоката Ковези А.І.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 , ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.07.2016 р. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Ніссан» д.н. НОМЕР_1 , рухаючись біля будинку № 27 по вул.Ватутіна в м.Києві, не дотримався положень п.13.1 Правил дорожнього руху України, не дотримався безпечного інтервалу при зустрічному роз`їзді та здійснив зіткнення з автомобілем «Пежо», д.н. НОМЕР_2 , пілся чого по інерції зіткнувся з автомобілем «ГАЗ» д.н. НОМЕР_3 , після чого здійснив зіткнення з автомобілем «Лексус» д.н. НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Зазначені обставини були встановлені рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 21.12.2018 р., яким встановлено вину ОСОБА_2 у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди, а провадження у справі закрито в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Лексус» належав на праві власності ОСОБА_1 .

Позивач посилається на те, що вона у встановлений законом строк звернулась до СК «Брокбізнес», де була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 з повідомленням про настання страхового випадку. Страховою компанією було проведено огляд транспортного засобу та визначено розмір завданих збитків в сумі 385000 гривні. В подальшому, працівники Страхової компанії запевнили позивача про те, що відшкодування буде проведено після встановлення особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Після ухвалення Київським апеляційним судом 08.02.2019 р. постанови, якою залишено без змін постанова Солом`янського районного суду м.Києва, якою встановлена вина ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, позивач звернулась до Страхової компанії, однак їй було відмовлено у відшкодуванні збитків з посиланням на положення ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач, посилаючись на ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1194 ЦК України просить стягнути з СК «Брокбізнес» страхове відшкодування в розмірі 50000 гривень, з ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 335000 гривень, завдані їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача.

Крім того, позивач зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй була завдана моральна шкода, внаслідок пошкодження транспортного засобу, що належав їй на праві власності, вона зазнала тілесних ушкоджень, перенесла психо-емоційні переживання, втратила сон та спокій, тривалий час не могла керувати автомобілем. Внаслідок зазначених обставин змінився її спосіб життя, вона тривалий час повинна була звертатись до Страхової компанії, в подальшому до суду з метою відновлення свого порушеного права.

Моральну шкоду позивач оцінює в 50000 гривень, яку просить стягнути з ОСОБА_2

24.10.2019 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі.

13.02.2020 р. закрито підготовче провадження, про що постановлена ухвала.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди, а також доказів, які б встановлювали причинний зв`язок між наявними у позивача захворюваннями та наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідачем - ПрАТ «СК «Брокбізнес» подано письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого Страхова компанія просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач звернулась з заявою про виплату страхового відшкодування лише 16.03.2019 р., тобто після закінчення встановленого ст.ст.35, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку для звернення, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Крім того, на обґрунтування своїх заперечень Страховик зазначає, що внаслідок дорожньо-транспоттної пригоди транспортний засіб був фізично знищеним, оскільки відповідно до Звіту № 348-2016 від 04.07.2016 р. вартість відновлювального ремонту перевищує вартість автомобіля до настання дорожньо-транспортної пригоди, а тому сума Страхового відшкодування повинна визначатись як різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, однак позивач не надає доказів про вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, що позбавляє можливості визначити розмір відшкодування.

В ході судового розгляду позивач та її представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просили його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача - ПрАТ «СК «Брокбізнес», заперечував проти задоволення позову в частині вимог до Страхової компанії, посилаючись на недотримання позивачем строків звернення до Страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, а також відсутність доказів на підтвердження вартості транспортного засобу після ДТП для визначення розміру відшкодування.

Представник відповідача - ОСОБА_2 , заперечував в ході судового розгляду проти задоволення позову, посилаючись на недоведеність позивачем як розміру матеріальної шкоди, який повинен визначатись як різниця між вартістю автомобіля до і після ДТП, оскільки транспортний засіб був фізично знищеним, а також наявності моральної шкоди.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.07.2016 р. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Ніссан» д.н. НОМЕР_1 , рухаючись біля будинку № 27 по вул.Ватутіна в м.Києві, не дотримався положень п.13.1 Правил дорожнього руху України, не дотримався безпечного інтервалу при зустрічному роз`їзді та здійснив зіткнення з автомобілем «Пежо», д.н. НОМЕР_2 , після чого по інерції зіткнувся з автомобілем «ГАЗ» д.н. НОМЕР_3 , після чого здійснив зіткнення з автомобілем «Лексус» д.н. НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м.Києва від 21.12.2018 р. провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_2 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП, було закрито в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Однак, судом було встановлено вину ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 24.07.2016 р.

Постанова Солом`янського районного суду м.Києва від 21.12.2018 р. залишена без змін відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 08.02.2019 р.

В силу положень ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, наявність вини в діях відповідача ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 24.07.2016 р., ОСОБА_1 була власником транспортного засобу «Лексус» д.н. НОМЕР_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а.с.80)..

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст..1188 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведен, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до положень ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом.

Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, однак, в межах суми страхового відшкодування.

Відповідно до встановлених судом обставин на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Ніссан» д.н. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «СК «Брокбізнес» відповідно до Полісу АІ/5342583.

Ліміт відповідальності страховика за даним договором становить 50000 гривень.

28.04.2016 р. ОСОБА_1 , звернулась до СК «Брокбізнес» з повідомленням про настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу.

Того ж дня, був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу та ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» укладено договір з ТОВ «Незалежна Експертно-Асистуюча Компанія» про проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Лексус» д.н. НОМЕР_4 .

16.03.2019 р. після отримання постанови Київського апеляційного суду, відповідно до якої залишено без змін рішення Солом`янського районного суду м.Києва, яким встановлена вина ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 подала до Страхової компанії заяву щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування.

27.03.2019 р. Страховиком прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі положень п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з п.35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (ст.36 Закону).

В силу положень п.п.37.1.4 п.37.1 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19).

У разі, якщо потерпілий втратив право на отримання відшкодування від страховика особи, яка завдала таку шкоди, з підстав пропуску строків, передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», таке право підлягає захисту у межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову до винуватця ДТП, що фактично відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Оскільки рішення, яким було встановлена вина ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 27.04.2016 р., було прийнято лише 21.12.2018 р. і набрало законної сили 08.02.2019 р., що позбавило позивача можливості звернутись у визначений ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк до Страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, суд, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), вважає, що в даному випадку, позивач не позбавлена можливості захистити своє право шляхом звернення до суду з позовом про відшкодування збитків до особи, яка винна у настанні ДТП.

При зверненні до суду з позовом позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 335000 гривень, що становить різницю між розміром збитків, визначеним за результатами оцінки та сумою страхового відшкодування, яке обов`язано було сплатити СК «Брокбізнес».

Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована, то відповідно розмір відшкодування визначався б з врахуванням положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підставі ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до Звіту № 348-2016 від 04.07.2016 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Лексус» д.н. НОМЕР_4 в результаті його пошкодження в ДТП, складає 385835,93 гривні.

В ході проведення автотоварознавчого дослідження було встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Лексус» становить 407474,32 гривні, а вартість транспортного засобу на момент пошкодження складає 385835,93 гривні, тобто вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу на момент його пошкодження, що свідчить про фізичне знищення автомобіля.

Згідно з ст.30 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, в даному випадку, позивач має право на отримання відшкодування завданих збитків, що становлять різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Матеріали справи не містять письмових доказів щодо вартості транспортного засобу після його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В ході судового розгляду було встановлено, що позивач реалізувала пошкоджений транспортний засіб, що позбавляє можливості на час розгляду справи встановити його вартість.

Крім того, позивач на час розгляду даної справи не надала суду докази на підтвердження вартості реалізації залишків пошкодженого транспортного засобу.

З огляду на викладене, у відсутність таких доказів під час розгляду справи суд позбавлений можливості визначити розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу з боку відповідача ОСОБА_2 , а стягнення з останнього матеріальної шкоди в розмірі 385000 гривень, що заявлена до стягнення позивачем і становить вартість транспортного засобу до настання дорожньо-транспортної пригоди призведе до порушення прав ОСОБА_2 , оскільки після такого відшкодування він набуває право на отримання залишків транспортного засобу, однак вони були реалізовані позивачем.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у відсутність достатніх доказів на підтвердження її розміру, не можуть бути задоволені.

Звертаючись до суду позивач зазначає, що їй була завдана не лише матеріальна шкода, але і моральна шкода, оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала стрес від зіткнення, втратила сон та спокій, зазнала тілесних ушкоджень, не могла тривалий час керувати автомобілем через страх, була позбавлена можливості користуватися своєю власністю внаслідок його пошкодження.

Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

В даному випадку, судом встановлено факт завдання ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок пошкодження її майна, а саме транспортного засобу, що належав їй на праві власності, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до зміни способу життя та необхідності прикладати додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права протягом тривалого часу, також вона перенесла певні хвилювання внаслідок зіткнення транспортних засобів, фізичного болю, оскільки отримала струс головного мозку, забій шийного відділу хребта, що підтверджується випискою з медичної карти № 4603 (а.с.10).

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд вважає доведеним розмір моральної шкоди в сумі 10000 гривень, який є співмірним із завданими збитками і відповідає принципу справедливості та розумності.

В іншій частині вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не є доведеними.

На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 10000 гривень.

На підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати у даній справі, понесені позивачем, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в розмірі 10000 гривень, судовий збір в сумі 145 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя