ЄУН №337/3428/20
Провадження №2/337/1674/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.

за участю секретаря - Сабліної А.А.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Фокіної А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

18.08.2020р. позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла адвокат Горбачова Ю.І., звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 26.02.2019р. інспектором УПП в Запорізькій області ДПП лейтенантом поліції Вавіліною С.В. відносно нього винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ №947929, згідно з якою він був визнаний винуватим у правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10.04.2019р. №337/755/19 (провадження №2-а/337/33/2019) постанову серії ЕАВ №947929 від 26.02.2019р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП скасовано, а справу про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито. Вказане рішення набрало законної сили 11.05.2019р. Зазначає, що в зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності йому завдана моральна шкода. Так, з моменту винесення постанови про адміністративне правопорушення від 26.02.2019р., якою його безпідставно визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, по день набрання рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10.04.2019р. законної сили (11.05.2019р.), яким фактично поновлено його права, він постійно переживав та відчував сильні душевні страждання, оскільки він є відомим у місті Запоріжжі правозахисником, вказані події пригнічували його, незаконне притягнення до адміністративної відповідальності відобразилось на зниженні його престижу. Для відновлення своїх прав та доведення своєї невинуватості йому необхідно було неодноразово їздити до суду, в той час коли він є особою пенсійного віку, вимушений був змінити звичайний ритм свого життя, думки про несправедливе притягнення його до адміністративної відповідальності не давали йому спокійно спати та працювати. Розмір моральної шкоди оцінює у сумі 11710,80 грн. з розрахунку тривалості притягнення його до відповідальності (2 місяці 15 календарних (10 робочих) днів) та розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (4723 грн. на місяць), що відповідає ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

З посиланням на ст.19,56 Конституції України, ст.1174, 1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 11710,80 грн.

Ухвалою суду від 21.08.2020 року у даній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

14.09.2020 року від Департаменту патрульної поліції, а 16.09.2020 року від Державної казначейської служби України надійшли відзиви на позовну заяву, в яких відповідачі заперечили проти задоволення позовних вимог.

Так, представник Департаменту патрульної поліції у відзиві на позовну заяву вказує, що деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди, на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із шкодою. Наявність судового рішення про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення не встановлює незаконних дій або бездіяльність службових осіб відповідача, не доводить наявність моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та моральною шкодою. Позивачем не надано доказів, що діями та/або бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду, не обґрунтовано в чому полягає завдана йому моральна шкода, чим це підтверджується, які душевні страждання йому завдано та наскільки вони глибокі. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачем також не обґрунтований, в позові не зазначено з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір моральної шкоди. До даних правовідносин Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, застосуванню не підлягає, оскільки він визначає спеціальні підстави відповідальності - у випадку незаконного накладання адміністративного стягнення вигляді арешту чи виправних робіт за умови закриття провадження у справі за відсутності події чи складу правопорушення, не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи. Управління патрульної поліції в Запорізькій області не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. Просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Представник Державної казначейської служби України у відзиві вказала, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки Державна казначейська служба України є учасником судового процесу по справах про відшкодування шкоди лише у зв`язку з тим, що здійснює виконання судових рішень по справах про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів виконавчої влади, їх посадових і службових осіб. Стягнення моральної шкоди з Державної казначейської служби України не допускається. Також зазначила, що саме по собі накладання штрафу на особу та в подальшому скасування такої постанови не може свідчити про встановлений факт спричинення моральної шкоди позивачу за відсутності понесеної ним шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між нею та неправомірними діями поліції. Суттєві моральні страждання, про які зазначено в позовній заяві, та той факт, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення знизили престиж позивача є припущеннями, підтверджуючих доказів цим фактам не надано. Взагалі доказів на підтвердження понесення позивачем моральних страждань не надано. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

16.09.2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив Департаменту патрульної поліції, а 18.09.2020 року - на відзив Державної казначейської служби України, в яких він наполягає на позовних вимогах в повному обсязі.

Так, позивач вважає доводи представника Департаменту патрульної поліції про необхідність доведення ним вини заподіювача шкоди безпідставними, оскільки наявність вини заподіювача шкоди в даному випадку правового значення не має. Твердження відповідача про те, що на даний спір не розповсюджуються вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не відповідає дійсності, оскільки відповідно до п.2 ч.3 ст.13 Закону України «Про національну поліцію» у складі поліції функціонує патрульна поліція, яка відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, розшукує осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від виконання кримінального покарання, пропали безвесті, та інших осіб у випадках, визначених законом; здійснює провадження у справах про адміністративне правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання тощо. Таким чином працівник УПП в Запорізькій області є працівником органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування.

У відповіді на відзив Державної казначейської служби України зазначив, що наявність вини заподіювача шкоди в даному випадку правового значення не має, відсутність притягнення інспектора поліції до дисциплінарної відповідальності не є підставою для відмови у відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник Департаменту патрульної поліції в судове засідання не прибув по невідомим суду причинам, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність представника Департаменту патрульної поліції.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника Державної казначейської служби України, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини.

26.02.2019 року інспектором УПП в Запорізькій області ДПП лейтенантом поліції Вавіліною С.В. відносно ОСОБА_1 винесена постанова серії ЕАВ №947929 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно з якою ОСОБА_1 був визнаний винуватим у правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Не погоджуючись з такою постановою, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом та рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10.04.2019р. ЄУН №337/755/19 (провадження №2-а/337/33/2019) його позов до лейтенанта поліції 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП Вавіліної С.В. про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення було задоволено, постанову серії ЕАВ №947929 від 26.02.2019р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП скасовано, а справу про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито.

Вказане рішення набрало законної сили 11.05.2019р.

Відповідно до ст. 4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають значення для справи. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, згідно з ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до ч.1 ст.1173, ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових і службових осіб.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок, зокрема, незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

З`ясувавши усі обставини справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції безпідставно та був вимушений доводити у судовому порядку свою невинуватість у порушенні Правил дорожнього руху.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10.04.2019р. постанова інспектора патрульної полції Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача було закрито у зв`язку з безпідставністю притягнення його до адміністративної відповідальності.

В мотивувальній частині рішення міститься висновок про те, що суду не надано жодних доказів на підтвердження скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Таким чином, факт незаконного провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, за результатами якого на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи, яка стосується цивільно-правових наслідків незаконних дій.

Вирішуючи даний спір суд також враховує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (у разі, якщо шкода відшкодовується за наявності вини).

В даному випадку шкода, спричинена незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність державних органів, їх посадових осіб, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів та посадових осіб, у зв`язку з чим при вирішенні даної справи не підлягає встановленню та доведенню наявність вини заподіювача шкоди.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019р., справа № 569/1799/16-ц.

Отже, оскільки судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, це, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що позивач від таких дій переніс душевні страждання, був вимушений певний час доводити свою правоту у суді, що безперечно змінило його ритм життя, що відповідно свідчить про наявність моральної шкоди, що є підставою для її відшкодування державою.

З огляду на встановлене слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди незаконним рішенням уповноваженої особи державного органу.

Доводи представників відповідачів щодо того, що позивач не надав жодних доказів щодо завдання йому моральної шкоди та що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки, як вже зазначалось, закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, пов`язаної з необхідністю відновлення його прав.

Водночас, при ухваленні даного рішення, суд враховує правовий висновок, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019р., справа №920/715/17, та вважає, що в даному випадку спричинена позивачу моральна шкода повинна відшкодовуватись на загальних підставах, визначених ст.1174 ЦК України, а не на підставі ст.1176 ЦК України.

Так, ст.1176 ЦК України визначає спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Виходячи з положень Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», Кримінального процесуального кодексу України, Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015р. №73 (в редакції наказу Національної поліції України від 31.10.2016р. №1114), Департамент патрульної поліції та його структурні підрозділі, до функцій якого належить, зокрема, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення, прийняття рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечення їх виконання, не є органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування.

У зв`язку з цим підстав для застосування в даному випадку положень ст.1176 ЦК України немає.

Суд також не знаходить підстав для застосування положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зокрема ч.3 ст.13 вказаного Закону, яка передбачає, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

В даному випадку моральна шкода ОСОБА_1 заподіяна внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу інспектором патрульної поліції УПП в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, тобто службовою особою органу державної влади, який, як вже зазначалось, не є органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування.При цьому, ОСОБА_1 не перебував ні під слідством, ні під судом. У зв`язку з викладеним, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.13 вказаного Закону відсутні.

Вирішуючи спір в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Керуючись приписами ст.23, 1174 ЦК України, суд, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, враховує обставини, при яких моральна шкода була заподіяна, характер та обсяг страждань,яких зазнав позивач, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого попереднього стану.

Очевидним та таким, що не потребує доказуванню, є те, що протиправне притягнення особи до адміністративної відповідальності, навіть якщо особа у межах провадження про притягнення її до адміністративної відповідальності не понесла певних матеріальних втрат, фізичних ушкоджень, провокує у неї негативні моральні переживання, занепокоєння, для відновлення порушеного права особа має витрачати час, у зв`язку з чим змінюється сталий спосіб та ритм життя.

Так, суд враховує тривалість душевних страждань позивача, а саме що від дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності 26.02.2019р. до дня ухвалення судового рішення про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення - 10.04.2019р. пройшло півтори місяці, а до дня набрання судовим рішенням законної сили 11.05.2019р. - 2 місяці 15 днів. Для відновлення свого права позивач вимушений був звертатись до суду, приймати участь в судовому засіданні, в той час коли він є пенсіонером, що свідчить про змінийого звичайного ритму життя та душевні переживання та страждання.

На підставі викладеного та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 1200,00 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу.

Визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 11710,80 грн. суд вважає суттєво завищеним та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи позивача про те, що у даних правовідносинах в основу розрахунку моральної шкоди повинен покладатися розмір мінімальної заробітної плати на 2020 рік в сумі 4723 грн. за кожний місяць перебування під слідством чи судом, як це передбачено ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд не приймає до уваги, оскільки, як вже зазначалось, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.13 вказаного Закону відсутні.

Визначаючи порядок стягнення з держави моральної шкоди, яка спричинена незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади та їх посадових осіб, суд виходить з того, що Держава Україна є учасником цивільних відносин, набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст.2, 170 ЦК України). Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду (Положення про Державну казначейську службу України, затверджене Кабінетом Міністрів України від 15.04.2015р. №215).

Таким чином, спричинена позивачу моральна шкода підлягає стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського розрахунку.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору у цій справі віднести на рахунок держави.

Повний тест рішення складений 13.11.2020р.

Керуючись ст.19, 56 Конституції України ст.23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст. 2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на відшкодування моральної шкоди 1200 (одну тисячу двісті) грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Сидорова