РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/1887/20

Провадження № 2/638/2624/20

12.11.2020 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, в якому просить суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач - ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 02.12.2011 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жамойда Г.М. під реєстровим №2253, відповідно до якого все майно, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалося, та взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому і а яке за законом він буде мати право, заповів ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у м. Харкові. Після чого позивач звернулась до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 03.01.2020 року отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як згідно довідки №1036484, виданої 16.05.2018 року, квартира , що знаходиться у АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.06.2002 р. УКМ та П Ц (В)ПДЖФ р. № НОМЕР_1 , але документ, що підтверджує право власності на указану квартиру відсутній.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 02.12.2011 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жамойда Г.М. під реєстровим №2253, відповідно до якого все майно, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалося, та взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому і а яке за законом він буде мати право, заповів ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_2 подала до Десятої Державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 звернулася до Сьомої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3

03.01.2020 року ОСОБА_1 отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як згідно довідки №1036484, виданої 16.05.2018 року, квартира , що знаходиться у АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.06.2002 р. УКМ та П Ц (В)ПДЖФ р. № НОМЕР_1 , але документ, що підтверджує право власності на указану квартиру відсутній.

Право власності на кв. АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.06.2002 р. УКМ та П Ц (В)ПДЖФ р. №1-02-228427, що підтверджується довідкою №1036484, виданої 16.0-5.2018 р. (а.с. 96)

Відповідно до положень статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 Кодексу).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Отже, встановлено, що заповіт вчинено на користь позивача, відповідач чи інші особи не оспорювали даний заповіт.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 79 визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265,273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 16.11.2020 року.

Суддя: