УХВАЛА

12 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 465/6270/19

провадження № 61-11251св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 30 червня 2020 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заява мотивована тим, що предметом майбутнього позову є визнання протиправним та скасування наказів Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» (далі - ЛКП «Львівелектротранс») від 19 вересня 2019 року № 274 «Про попередження про скорочення штату працівників» та від 30 вересня 2019 року № 821-с «Про дисциплінарне стягнення», як таких, що прийняті відповідачем через дискримінацію позивача зі сторони в. о. директора Свищо А. М.

В позовній заяві, що готується позивачем, оскаржуються спірні накази відповідача, що лише передують та створюють умови та підстави для вчинення посадовими особами відповідача дій, які можуть привести до прийняття рішень про його звільнення, а не рішення про звільнення. При цьому позивач не ставить питання про зупинення дії спірних наказів в цілому чи окремих їх пунктів, а, відтак, заявлені заходи забезпечення позову не є тотожними позовним вимогам.

Просив вжити заходи забезпечення позову, а саме: заборонити директору ЛКП «Львівелектротранс» або особі яка виконує його обов`язки, а також іншим посадовим особам ЛКП «Львівелектротранс» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення трудових правовідносин між ЛКП Львівелектротранс» та ОСОБА_1 , до вирішення спору (справи) по суті.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, задоволено.

Заборонено директору ЛКП «Львівелектротранс» або особі яка виконує його обов`язки, а також іншим посадовим особам ЛКП «Львівелектротранс» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення трудових правовідносин між ЛКП «Львівелектротранс» та ОСОБА_1 до вирішення спору (справи) по суті.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року апеляційну скаргу ЛКП „Львівелектротранс" задоволено.

Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 01 листопада 2019 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні вимог його заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Постановою Верховного Суду від 25 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду, суд касаційної інстанції виходив з того, що справа була розглянута без повідомлення учасників справи.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 червня 2020 року апеляційну скаргу ЛКП «Львівелектротранс» задоволено.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2019 року скасовано.

Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 до ЛКП «Львівелектротранс» про забезпечення позову шляхом заборони директору ЛКП «Львівелектротранс» або особі, яка виконує його обов`язки, а також іншим посадовим особам ЛКП «Львівелектротранс» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення трудових правовідносин між ЛКП «Львівелектротранс» та ОСОБА_1 до вирішення спору (справи) по суті.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції виходив з того, що забезпечення позову шляхом заборони директору ЛКП «Львівелектротранс» або особі яка виконує його обов`язки, а також іншим посадовим особам ЛКП «Львівелектротранс» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення трудових правовідносин між ЛКП Львівелектротранс» та ОСОБА_1 , до вирішення спору (справи) по суті, не відповідають меті застосування правового інституту забезпечення позову, оскільки у даному випадку суд фактично ухвалив рішення про продовження перебування позивача на посаді начальника відділу без розгляду справи по суті, незважаючи на скорочення відповідної посади підприємством, що є порушенням вимог процесуального права.

Крім цього, ні заява про забезпечення позову, ні оскаржувана ухвала не містять доводів стосовно того, як саме може бути утрудненим чи неможливим виконання можливого рішення суду про скасування відповідних наказів відповідача.

У липні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 30 червня 2020 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що наведене у резолютивній частині оскаржуваної постанови посилання на пункти 1 та 3 частини першої статті 376 ЦПК України, як на підставу скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття даної постанови, є необґрунтованим та безпідставним. У позовних вимогах про скасування спірних наказів не йдеться про оскарження наказів про звільнення з роботи чи поновлення на посаді, а, отже, і запроваджені заходи із забезпечення позову є співмірними та адекватними ситуації, що склалася і не є вирішенням спору між сторонами по суті. Всі доводи щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зазначені у заяві не були спростовані судом апеляційної інстанції.

У вересні 2020 року ЛКП «Львівелектротранс» подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції безпідставно забезпечив позов, незважаючи на те, що застосований вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами. Застосований судом спосіб забезпечення позову хоча і не є повністю тотожним позовним вимогам, оскільки має тимчасовий характер, але задоволення такої заяви позивача призводить до вирішення спору до розгляду справи по суті, що є недопустимим. Ні заява про забезпечення позову, ні ухвала суду першої інстанції не містять доводів стосовно того, як саме може бути утрудненим чи неможливим виконання можливого рішення суду про визнання протиправним та скасування наказів відповідача.

Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

У вересні 2020 року матеріали цивільної справи № 465/6270/19 надійшли до Верховного Суду.

Під час підготовки справи до касаційного розгляду з`ясовано, що касаційна скарга подана на судове рішення, що не може бути предметом касаційного перегляду.

Суд апеляційної інстанції переглянув ухвалу суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову та прийняв постанову, згідно з якою цю ухвалу скасовано, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 до ЛКП «Львівелектротранс» про забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані, зокрема, у пункті 3 частини першої статті 353 цього кодексу (щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову), після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення (частина перша статті 389 ЦПК України).

До суду касаційної інстанції можна оскаржити як ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову після її перегляду в апеляційному порядку, так і прийняту за результатами перегляду вказаної ухвали постанову суду апеляційної інстанції, який таку ухвалу залишив без змін. Крім того, у касаційному порядку можливо оскаржити ухвалу суду апеляційної інстанції, яка передбачає вжиття заходів забезпечення позову, а також постанову суду апеляційної інстанції про забезпечення позову, прийняту за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову.

Критерієм для касаційного оскарження постанов апеляційного суду за наслідками перегляду ухвал суду першої інстанції про забезпечення позову або про відмову у такому забезпеченні є зміст дій апеляційного суду, а саме те, чи підтримав він висновки суду першої інстанції про забезпечення позову, або чи забезпечив позов за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у такому забезпеченні. Якщо на питання відповісти ствердно, відповідні постанови апеляційного суду можуть бути предметом касаційного оскарження.

Неможливим є касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін, ухвали апеляційного суду, згідно з якою він відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, а такожпостанови апеляційного суду, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено у задоволенні відповідної заяви».

За таких обставин касаційне провадження, відкрите за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 30 червня 2020 року щодо відмови у забезпеченні позову, підлягає закриттю.

Керуючись статтею 396 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 30 червня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат