РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участю секретаря - Бойко Л.Л.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Орлової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

27.07.2020р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 02.01.2020р. інспектором УПП в Запорізькій області ДПП Шелудько В.О. відносно нього була винесена постанова ЕАК №1930467 про накладання адміністративного стягнення за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00грн. Однак рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.01.2020р. у справі №2-а/337/13/2020 (ЄУН 337/40/20), яке набрало законної сили 08.02.2020р., вказана постанова скасована, а справа про адміністративне правопорушення відносно нього закрита у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Ухвалюючи це рішення, суд прийшов до висновку про протиправність оскаржуваної постанови і незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності. Вважає, що незаконними діями працівників УПП в Запорізькій області, які полягають у незаконному здійсненні відносно нього провадження у справі про адміністративне правопорушення, яка в подальшому закрита судом за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, йому спричинена моральна шкода, відповідальність за яку несе Держава Україна відповідно до ст.56 Конституції України, ст.1174,1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Моральну шкоду пов`язує з сильними душевними стражданнями, яких він зазнав в результаті протиправності дій поліцейських, оскільки його безпідставно було визнано правопорушником законів України і це відобразилось на зниженні його престижу як відомого в м.Запоріжжі правозахисника, він не міг спокійно спати та працювати. Крім того, для відновлення своїх прав він вимушений був звертатися до суду, відвідувати засідання, що для нього як людини пенсійного віку, було важко. Через ці події він вимушений був змінити свій звичний спосіб життя. Розмір моральної шкоди він визначив в сумі 5628,92грн., виходячи з вимог ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та тривалості провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 1 міс.6дн. (з 02.01.2020р. по 08.02.2020р.).

Просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в сумі 56288,92грн.

Ухвалою суду від 28.07.2020р. відрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом і призначено підготовче судове засідання.

21.08.2020р. до суду надійшов відзив представника відповідача - Державної казначейської служби України на зазначений позов, в якому відповідач позов не визнав повністю та зазначив, що при формулюванні позовних вимог позивачем помилково ототожнено поняття «Держава» та «Державна казначейська служба». Остання є юридичною особою публічного права та самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями. В даному випадку ДКСУ не порушувала прав позивача і не повинна нести відповідальність за незаконні дії чи бездіяльність інших органів державної влади. ДКСУ лише забезпечує виконання судових рішень про стягнення з Держави шкоди, спричиненої незаконними діями чи бездіяльністю державних органів чи їх посадових осіб, шляхом безспірного списання кошів державного бюджету з відповідного рахунку. Тому вимога про стягнення моральної шкоди саме з Державної казначейської служби України не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та конкретних обставинах справи. Також відсутні підстави для здійснення безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку, оскільки такий рахунок - це консолідований рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів інших клієнтів, які обслуговуються Казначейством, відкритий в Національному Банку Україні для обліку та здійснення розрахунків в системі електронних платежів. Щодо стягнення моральної шкоди, то позивач не надав доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань, втрат немайнового характеру, необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків. Факт завдання моральної шкоди ґрунтується лише на особистих поясненнях позивача, які не є доказами у справі. Просить в позові відмовити повністю.

26.08.2020р. до суду надійшла відповідь позивача ОСОБА_1 на відзив відповідача - Державної казначейської служби України, в якому він зазначив, що ДКСУ залучена ним до участі у справі як відповідач на підставі Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ №845 від 03.08.2011р., які прямо вказують на Казначейство як на орган, що здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями, діями чи бездіяльністю державного органу, його посадових осіб. Про необхідність залучення ДКСУ як відповідача у справах зазначеної категорії вказує і постанова Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4. Щодо доводів відповідача про недоведеність моральних страждань, то в позовній заяві він чітко вказав, в чому вони полягають, їх тривалість та характер. Крім того, за практикою ЄСПЛ заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. При цьому, наявність вини заподіювача шкоди в даному випадку правового значення не має. Просить позов задовольнити повністю.

28.08.2020р. надійшла відповідь позивача ОСОБА_1 на відзив відповідача - Департаменту патрульної поліції, в якому він зазначив, що доводи відповідача про необхідність доведення вини заподіювача шкоди не ґрунтуються на вимогах закону. Наявність вини заподіювача шкоди в даному випадку правового значення не має. Також є безпідставними твердження відповідача про те, що на даний спір не розповсюджуються вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Патрульна поліція функціонує в складі Національної поліції, яка відповідно до покладених на нею завдань здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування. Відповідно працівник УПП в Запорізькій області є працівником органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування. Просить позов задовольнити повністю.

31.08.2020р. до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача - Департаменту патрульної поліції, в якому він позов не визнав повністю та зазначив, що деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди і саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із шкодою. В даному випадку позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження цих обставин. Наявність рішення суду щодо скасування постанови про накладання адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення не встановлює незаконності дій інспектора УПП в Запорізькій області та не доводить наявності моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку і не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Також позивачем не обґрунтовано, в чому саме полягає моральна шкода та чим це підтверджується, з яких міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди. Крім того, до даного спору не підлягають застосуванню норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки він визначає спеціальні підстави відповідальності - у випадку незаконного накладання адміністративного стягнення вигляді арешту чи виправних робіт за умови закриття провадження у справі за відсутності події чи складу правопорушення, не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи. Шкода в даному випадку повинна бути спричинена органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність. Їх перелік визначений ст.5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність». Виходячи з вимог вказаного Закону, Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Департамент патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Запорізькій області не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. Просить в позові відмовити.

14.09.2020р. до суду надійшли заперечення представника відповідача - Державної казначейської служби України на відповідь позивача на їх відзив, в якому зазначено, що ДКСУ не заперечує проти свого залучення до цієї справи як відповідача, однак позовні вимоги про стягнення моральної шкоди саме з Державної казначейської служби України, як вони викладені позивачем, не відповідають нормам чинного законодавства. У відповіді на відзив позивач знов таки не зазначив та не обґрунтував, в чому саме полягає моральна шкода, і не надав суду доказів на її підтвердження. Просить в позові відмовити.

23.09.2020р. подав клопотання про уточнення позовних вимог та просить стягнути на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування, 5855,40грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, з урахуванням уточнення, а також у відповідях на відзиви представників відповідачів. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Орлова О.О. в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь позивача на відзив. Просить в позові відмовити повністю.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність зазначеної особи.

Суд, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Державної казначейської служби України Орлової О.О., дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.3,8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають значення для справи. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Відповідно до загальних правил, визначених ч.1 ст.1173, ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч.6 ст.1174 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди встановлюється законом (ч.2,7 ст.1174 ЦК України).

Так, згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01.12.1994р. (далі - Закон №266), відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Згідно з п.4 ч.1 ст.2 Закону №266 право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Суд встановив, що постановою інспектора поліції 1 роти 1 батальйону УПП в Запорізькій області ДПП Шелудько В.О. ЕАК №1930467 від 02.01.2020р. ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00грн. за те, що він 02.01.2020р. о 16.30год., керуючи автомобілем SKODA YETI, державний номер НОМЕР_1 , по вул.Сергія Тюленіна, буд. 73 в м.Запоріжжі в бік мосту Преображенського, в порушення п.17.1 ПДР здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8.

09.01.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Хортицького районного суду м.Запоріжжя з адміністративним позовом про скасування зазначеної постанови та закриття провадження у справі з посиланням на відсутність в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення та протиправність дій інспектора патрульної поліції під час винесення постанови про накладання адміністративного стягнення.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.01.2020р. у справі №2-а/337/13/2020 (ЄУН 337/40/20), яке набрало законної сили 08.02.2020р., постанова інспектора поліції 1 роти 1 батальйону УПП в Запорізькій області ДПП Шелудько В.О. ЕАК №1930467 від 02.01.2020р. скасована, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП закрита.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (у разі, якщо шкода відшкодовується за наявності вини).

В даному випадку за нормами ст.1173,1174,1176 ЦК України шкода, спричинена незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність державних органів, їх посадових осіб, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів та посадових осіб, у зв`язку з чим при вирішенні даної справи не підлягає встановленню та доведенню наявність вини заподіювача шкоди.

В той же час, в силу вимог ст.12,13,81 ЦПК України позивач повинен подати суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди та її розмір, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування у справах відповідної категорії, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019р., справа №920/715/17).

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Такий висновок міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019р., справа №569/1799/16-ц).

В даному випадку суд вважає доведеним, що відносно позивача ОСОБА_1 мало місце незаконне провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, за результатами якого на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00грн.

Цей факт встановлений рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.01.2020р. у справі №2-а/337/13/2020 (ЄУН 337/40/20), яке набрало законної сили 08.02.2020р., тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи, яка фактично стосується цивільно-правових наслідків незаконних дій.

Так, зазначеним судовим рішенням було встановлено, що інспектор патрульної поліції Шелудько В.О. як суб`єкт владних повноважень при накладанні на позивача ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу не дав належну оцінку усім обставинам справи, доводам ОСОБА_1 , не зібрав та не оцінив доказів вчинення відповідного порушення Правил дорожнього руху, не зазначив їх у своїй постанові, не навів мотивів прийняття оскаржуваного рішення, тобто діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Законом, чим порушив вимоги ст.19 Конституції України, тому прийняте ним рішення про накладання адміністративного стягнення є протиправним і підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закриттю.

Отже, вказаним судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, що, в свою чергу, безумовно свідчить про наявність у нього душевних страждань внаслідок таких дій посадової особи державного органу, тобто наявність моральної шкоди, і є підставою для її відшкодування державою.

Доводи представника відповідача -Департаменту патрульної поліції про те, що наявність рішення суду про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення не встановлює незаконності дій інспектора УПП в Запорізькій області Шелудько В.О. та відповідно не доводить наявності моральної шкоди, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову, не заслуговують на увагу.

Суд вважає, що вчинення інспектором патрульної поліції законодавчо визначених дій має наслідком прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень - постанови у справі про адміністративне правопорушення. Самі по собі дії щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, складання постанови у такій справі не можуть бути окремим предметом оскарження.

Як вже зазначалось вище, ухвалюючи 28.01.2020р. рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , суд надав оцінку діям інспектора УПП в Запорізькій області Шелудько В.О. під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача та прийшов до висновку про їх протиправність та відповідно скасування постанови про накладання адміністративного стягнення.

Отже, доводи представників відповідачів про недоведеність факту заподіяння позивачу моральної шкоди суд відхиляє через вищевикладене.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд вважає, що спричинена в даному випадку позивачу ОСОБА_1 моральна шкода повинна відшкодовуватись на загальних підставах, визначених ст.1174 ЦК України, а не на підставі ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на які посилається позивач.

Так, зазначені норми права встановлюють спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими особами. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди - посадові чи службові особи органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди - зокрема, внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

За відсутності цих підстав в силу вимог ч.6 ст.1176 УК України шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.1173, 1174 ЦК України).

Саме такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019р., справа №920/715/17.

В контексті норм діючого законодавства, які визначають перелік органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та їх повноваження (Закон України «Про оперативно-розшукову діяльність», Кримінальний процесуальний кодекс України, Закон України «Про Національну поліцію»), а також, виходячи з повноважень Департаменту патрульної поліції, визначених відповідним Положенням, затвердженим наказом Національної поліції України №73 від 06.11.2015р. (з подальшими змінами), Департамент патрульної поліції та його структурні підрозділі, які в силу покладених на них завдань мають право здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом (пп.4 п.1 р.ІІІ Положення), не є органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування.

У зв`язку з цим підстав для застосування під час вирішення даної цивільної справи ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд не знаходить.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст.23 ЦК України враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права. Зокрема, що відносно позивача мало місце неправомірне здійснення адміністративного провадження та накладання адміністративного стягнення саме з боку посадової особи державного органу, в той час, коли такий орган та його посадові особи, в першу чергу, зобов`язані гарантувати дотримання конституційних принципів захисту прав людини і громадянина, не допускати порушення таких прав. З дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності 02.01.2020р. і до дня ухвалення судом рішення про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності 28.01.2020р. пройшло три тижні, до дня набрання судовим рішенням законної сили 08.02.2020р. - один місяць. Справа розглядалась судом за участі позивача, який є людиною похилого віку. Все це призвело до зміни звичного укладу його життя, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що, на думку суду, викликало у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт, спричинило душевні переживання.

Суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, принцип розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000,00грн.

Визначену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає перебільшеною і такою, що не відповідає вимогам ст.23 ЦК України та обставинам даної справи.

При визначенні порядку стягнення з держави моральної шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади та їх посадових осіб, суд виходить з положень ст.2,170 ЦК України, згідно з якими Держава Україна є учасником цивільних відносин, набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

В силу норм Бюджетного кодексу України, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого КМУ від 15.04.2015р. №215, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду, у зв`язку з чим моральна шкода, спричинена позивачу ОСОБА_1 , підлягає стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського розрахунку.

На підставі вищевикладеного, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання цього позову до суду, його позов до держави задоволений, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору у цій справі віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.3,8,56 Конституції України, ст.15,16,23,1167,1174 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , моральну шкоду в розмірі 1 000,00грн. (одна тисяча гривень 00 копійок).

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 13.11.2020р.

Суддя Н.А.Мурашова

04.11.2020