СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/1769/20
06 жовтня 2020 року м.Київ
Святошинський районний суду м. Києва
у складі головуючого Войтенко Ю.В.,
за участю секретаря Семененко В.С.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-
В листопаді 2019 позивач звернуся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 01.08.2018 року ОСОБА_3 отримав по розписці від нього 10 000 доларів США як 100% передоплату за авто марки «FORD», модель «FOCUS» 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , колір сірий. В цей же день відповідач на підтвердження своїх намірів продати автомобіль видав довіреність на довірену особу позивача ОСОБА_4 , яка повинна була займатися подальшим продажем автомобіля. Вищевказане авто відповідач мав продати позивачу у термін до 31.12.2018 року, однак у власність та фактичне володіння і користування авто позивачу не було передано. Станом на 24 жовтня 2019 року кошти не повернуті, авто у власність не передано. Відповідач відмовляється повертати як кошти, які були ним отримані за автомобіль, так і сам автомобіль. 22.05.2019 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення коштів в сумі 10 000 доларів США у термін до 25.06.2019 року. Однак, відповідач відмовляється від отримання вимоги, тому її було повернуто позивачу. В усній розмові відповідач не вбачає за необхідне повертати кошти. У зв`язку з викладеним позивач змушений звернутись до суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США, що на момент пред`явлення позову еквівалентно 248 900 (двісті сорок вісім тисяч дев`ятсот) гривень 00 коп. по курсу НБУ. Також позивач просить стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 2489,00 грн. та суму сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 384 грн. 20 коп.
Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2019 у справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження (а.с.19).
Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2019 в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено (а.с. 20).
Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 16.03.2020 залучено ОСОБА_4 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 38).
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що на момент розгляду справи обставини, викладені в позові не змінились. Вказав, що відповідач не збирається виконувати свої зобов`язання ані щодо повернення грошових коштів. Ані щодо повернення транспортного засобу, який 15.08.2020 було перереєстровано, змінено номерний знак, тобто, вчинено відчуження автомобілю. Повідомив про надання згоди на ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Відповідно до інформації Укрпошти судові повістки повернулися на адресу суду з відміткою «Відправлення не вручене під час доставки: інші причини». (а.с. 35). Окрім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади. В розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України процесуальні документи на ім`я відповідача вважаються доставленими. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили.
Третя особа в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином. 05.10.2020 ОСОБА_4 надала до суду пояснення. Зазначила, що 01.08.2018 ОСОБА_3 отримав по розписці від ОСОБА_2 10 000 доларів США як 100% передоплату за авто марки «FORD» модель «FOCUS» 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , колір сірий. В цей же день відповідач на підтвердження своїх намірів продати автомобіль видав довіреність на неї як довірену особу ОСОБА_2 , на підставі якої вона мала право займатися подальшим продажем автомобіля, в тому числі ставити/зняти автомобіль з обліку, отримати нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, страхувати автомобіль, займатися ремонтом автомобіля і в подальшому укласти договір купівлі-продажу автомобіля. Вищевказане авто відповідач мав продати позивачу у термін до 31.12.2018 року, однак у власність та фактичне володіння і користування авто не було передано. Станом на 05 жовтня 2020 року кошти не повернуті, авто у власність не передано. Відповідач відмовляється повертати як кошти, які були ним отримані за автомобіль, так і сам автомобіль. ОСОБА_3 документи та ключі на автомобіль ніколи не передавав і відмовлявся виконувати свої зобов`язання. На підставі вищевикладеного, позов просила задовольнити в повному обсязі. Також просила суд розглядати справу за її відсутності.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Як встановлено, ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до розписки відповідач ОСОБА_3 отримав 01.08.2018 року 10 000 доларів США як 100% передоплату за авто марки «FORD» модель «FOCUS» 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 6).
Згідно з довіреністю від 01.08.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курасовою О.В., ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 продати за ціною та на умовах за своїм розсудом належний йому на праві власності автомобіль марки FORD», модель «FOCUS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2017 року випуску, колір сірий (а.с. 7-8).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
ОСОБА_3 свої зобов`язання не виконав, позичені кошти не повернув, автомобіль у власність не передав.
Автомобіль марки FORD FOCU, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 15.08.2020 перереєстровано зі зміною номерного знаку, тобто продано іншій особі.
22.05.2019 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення коштів в розмірі 10 000 доларів США у термін до 25.06.2019 року (а.с. 9). Проте, претензія залишилась без відповіді, кошти повернуті не були.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.
Враховуючи викладене, а також зміст договору позики, яка вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України).
Така позиція відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №373/2054/16-ц від 16.01.19.
При цьому, суд бере до уваги, що в договорі позики не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, томуправових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 10 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Окрім того, за правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 525, 526, 527, 530, 549, 550, 553, 554, 559, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 280, 282, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
суму сплаченого судового збору в розмірі 2489,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Святошинський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 16.10.2020.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 );
Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 );
Третя особа: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 ).
Суддя Ю.В. Войтенко