Провадження № 2/201/529/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Шумейко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про виключення з актового запису про народження відомостей про батька,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про виключення з актового запису про народження відомостей про батька.

В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилався на те, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_3 , про що зроблено актовий запис від 28 серпня 2019 року № 1655, де батьком дитини записано позивача. При цьому позивач не є біологічним батьком дитини, оскільки з матір`ю дитини з травня червня 2018 року не проживав. Шлюб між ними розірвано 25 квітня 2019 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. З заявою про реєстрацію його батьком дитини в органи реєстрації актів цивільного стану не звертався. Про те, що його записано батьком дитини дізнався лише в вересня 2019 року. Тому просив суд виключити з актового запису про народження ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро відомості про батька ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 03 лютого 2020 року зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про виключення з актового запису про народження відомостей про батька була прийнята до спільного розгляду із позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини.

26 лютого 2020 року ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки дійсно під час вагітності їх відносини погіршилися та позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу не повідомивши суд про вагітність дружини. 25 квітня 2019 року заочним рішенням Жовтневого районного суду шлюб було розірвано.

Ухвалою суду від 26 березня 2020 року призначено у справі проведення судово-генетичної експертизи.

06 серпня 2020 року справу повернуто без виконання ухвали суду від 26 березня 2020 року в зв`язку з неявкою ОСОБА_2 з дитиною.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини залишено без розгляду.

19 жовтня 2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду (а.с. 138-139).

В судове засідання сторни не з`явилися, про день, час слухання справи повідомленні належним чином.

Від позивача та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 18 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб

25 квітня 2019 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_5 , про що зроблено актовий запис від 28 серпня 2019 року № 1655, де батьком дитини записано ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини другої, третьої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб, оскільки права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Таке правило передбачено частиною першою статті 121 СК України.

Частина 2 ст. 122 СК України передбачає, що дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 СК України, статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини, оскільки при оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України).

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (згідно із частиною п`ятою статті 136 СК України).

Оскільки у спорах про виключення з актових записів відомостей про батьківство зачіпаються права не лише сторін спору, а й дитини, то відповідно до частини першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Таким чином, предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Враховуючи що позивачем не доведено відсутності кровного споріднення між ним та дитиною батьком якої він записаний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 76-78, 81, 141, 200, 263 - 265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про виключення з актового запису про народження відомостей про батька залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 13 листопада 2020 року.

Суддя С.О. Демидова