Справа № 654/2555/20
Провадження №2/654/821/2020
29 жовтня 2020 року Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Сіянко В. М.,
секретаря Петришак В.П.,
розглянувши в порядку заочного розгляду у відкритому судовому засіданні в м. Гола Пристань Херсонської області у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
29 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 07.12.2017 він передав ОСОБА_2 грошові кошти у еквіваленті 520 доларів США строком до 07.02.2018, та 09.01.2018 передав їй грошові кошти у сумі 3180 грн. На підтвердження цього відповідачем написала відповідні розписки про отримання коштів, зазначивши дату повернення та наслідки порушення зобов`язань. У встановлений строк ОСОБА_2 зазначені суми не повернула. Позивач з посиланням на ст.ст. 533, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу з урахуванням інфляційних збитків та 5% щоденних (що передбачено умовами розписок) на загальну суму 807270 грн, а також судові витрати.
Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності позивача, який надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала.
Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що згідно з складеної розписки від 07 грудня 2017 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі, що еквівалентний 520 доларів США та зобов`язалася їх повернути 07 лютого 2018 року. У випадку порушення даного зобов`язання зобов`язалася сплатити 5% щодня на суму боргу (520 доларів США), тобто 27 доларів США в день (а.с. 3).
Згідно з складеної розписки від 09 січня 2018 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3180 грн та зобов`язалася їх повернути 09 лютого 2018 року. У випадку порушення даного зобов`язання зобов`язалася сплатити 5% щодня на суму боргу (3180 грн), тобто 160 грн в день (а.с. 4).
Відповідач жодного платежу на погашення боргу не здійснив.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
У той же час Верховний Суд України в постанові від 02 липні 2014 року у справі № 6-79 цс14 вказував на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
З урахуванням наведених положень закону, суд дослідивши у судовому засіданні оригінали розписок та проаналізувавши їхній зміст, дійшов висновку про те, що між сторонами виникли відносини позики і ОСОБА_2 свої зобов`язання за вказаними розписками від 07 грудня 2017 року та 09 січня 2018 року належним чином не виконала, а тому суму боргу за договорами позики у розмірі 520 доларів США та 3180 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 5 % щоденних нарахувань за кожним зобов`язанням, обґрунтовуючи ці вимоги тим, що такий розмір процентів визначений у розписках.
Разом з тим, зі змісту розписок вбачається, що розмір процентів договором не встановлений, а 5 % щоденних нарахувань є неустойкою.
Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (ст.. 549 ЦК України).
Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рн/2013, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
З огляду на вищенаведені норми права та позицію Конституційного Суду України, суд вважає, що розмір пені слід зменшити до суми заборгованості, тобто за розпискою від 07 грудня 2017 року - до 520 доларів США, та за розпискою від 09 січня 2018 року - до 3180 грн.
За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами договору позики (розписка від 07 грудня 2017 року) сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти в тому ж розмірі (еквівалент долара США) нарахована позивачем сума інфляційних втрат за даною розпискою стягненню з відповідача не підлягає.
За розпискою від 09 січня 2018 року розмір інфляційних втрат склав:
Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
10.02.2018 - 29.07.202031801.141448.853628.85
Разом з тим, позивач просить стягнути інфляційне збільшення суми боргу за розпискою від 09 січня 2018 року в розмірі 359,98 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на принцип диспозитивності та заявлений позивачем у розрахунку період нарахування інфляційних втрат, суд стягує суму боргу за розпискою від 09 січня 2018 року з врахуванням індексу інфляції - 3539,98 грн.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд Херсонської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2020 року.

Суддя В. М. Сіянко