Справа 431/1436/20
Провадження 2/431/502/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

16 жовтня 2020 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

судді Олійник С.В.,

за участі секретаря судового засідання Яковенко А.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що 08.08.2017 року вона взята на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 , про що управлінням соціального захисту населення Старобільської райдержадміністрації була видана довідка № 18434. Домоволодіння за вказаною адресою належить відповідачу ОСОБА_4 , з яким позивач мала усну домовленість про безкоштовне проживання у житловому підсобному приміщенні. За період проживання відповідач неодноразово принижував позивача, шантажував, погрожував. Позивач декілька разів викликала поліцію. 13.09.2018 року до відділу з питань діловодства, контролю та звернень громадян Виконавчого комітету Старобільської міської ради Луганської області надійшла заява від відповідача з проханням зняти позивача з обліку внутрішньо переміщеної особи за його адресою, посилаючись на те, що вона нібито фактично не мешкає за даною адресою більш ніж 60 діб. В результаті чого, 19.09.2018 року управлінням соціального захисту населення Старобільської райдержадміністрації було скасовано дію довідки внутрішньо переміщеної особи позивача та на підставі цього був зроблений перерахунок адресної допомоги, що зазначено у листі управління соціального захисту населення Старобільської райдержадміністрації від 20.06.2019 року № 01-10/2327. У зв`язку з наданням відповідачем неправдивої інформації у заяві, позивачу були припинені й пенсійні виплати. Позивач залишилась без належнихїй виплат - єдиних засобів для існування.

Згідно листа Державної прикордонної служби України від 22.10.2019 року № 184/Є-15529 за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 рік інформації про перетинання державного кордону України, лінії розмежування в межах Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим позивачем не виявлено. На підставі чого, інформація, яку поширив відповідач, недостовірна та не відповідає дійсності.

У зв`язку з поширенням відповідачем недостовірної, негативної інформації стосовно позивача, остання знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу. В результаті чого, у позивача похитнулось здоров`я - вона знаходилася тривалий час на лікуванні, що спричинило додаткові витрати на оплату лікування.

В результаті дій відповідача, позивач зверталася до Луганського окружного адміністративного суду за відновленням свого права на отримання пенсійних виплат, про що 04.12.2019 року було винесено рішення по справі № 360/4463/19 та позовні вимоги у частині виплати заборгованості з пенсії за період з 01.10.2018 року по 31.12.2018 року суд задовольнив. Це теж спричинило додаткові витрати для позивача. Крім того, внаслідок виниклого конфлікту між відповідачем, позивач була змушена шукати нове місце для проживання, що потягло за собою витрати.

Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Позивач, вважає, що інформація, яка була надана відповідачем у заяві від 13.09.2018 року, абсолютно не відповідає дійсності. Поширення недостовірної інформації порушило її особисті немайнові права. У зв`язку з чим позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь матеріальні збитки у розмірі 6 085 грн. 85 коп. гривень (шість тисяч вісімдесят п`ять гривень вісімдесят п`ять копійок) та 30 000 (тридцять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, під час судового засідання змінювала неодноразово підставу позову, а саме, що шкода їй завдана діями відповідача, які зачіпають її гідність, в судових дебатах позовні вимоги про вселення до помешкання відповідача та просила суд задовольнити позов про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В обґрунтування заперечень пояснив, що відповідачем надано заяву до міської ради після виїзду позивача із його помешкання за зразком. Матеріальну та моральну шкоду не визнав, оскільки не підтверджується доказами.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Свідок ОСОБА_5 , заступник начальника Управління соціального захисту населення Старобільської РДА, в судовому засіданні пояснила суду, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа. Після отримання із міської ради заяви ОСОБА_4 , про те, що ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 не проживає, 19.09.2018 року призупинено виплату, здійснено перерахунок виплати. Після реєстрації за іншої адресою, ОСОБА_1 поставлено на облік як внутрішньо переміщена особа, виплати поновлено з 09.10.2018 року.

Згідно копії довідки управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації від 08.08.2017 року № 18434 ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно копії довідки управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації від 09.10.2018 року № 934-42036 ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6).

Згідно копії довідки управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації від 09.10.2018 року № ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.9).

13.09.2018 року до Старобільської міської ради Луганської області надійшла заява від відповідача ОСОБА_4 з проханням зняти позивача з обліку внутрішньо переміщеної особи за його адресою, посилаючись на те, що вона фактично не мешкає за даною адресою більш ніж 60 діб (а.с.8).

19.09.2018 року управлінням соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації було скасовано дію довідки внутрішньо переміщеної особи позивача та на підставі цього був зроблений перерахунок адресної допомоги, що зазначено у листі управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації від 20.06.2019 року № 01-10/2327 (а.с.11).

Згідно листа Державної прикордонної служби України від 22.10.2019 року № 184/Є-15529 за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 рік інформації про перетинання державного кордону України, лінії розмежування в межах Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим ОСОБА_1 не виявлено (а.с.12).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що вона знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу, у неї похитнулось здоров`я, вона знаходилася тривалий час на лікуванні.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Суд враховує, що зазначена правова позиція підтримується Верховним Судом (постанова від 27.09.2018 року по справі №757/3239/17-ц).

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Суд враховує, що позивач ОСОБА_1 підтвердила в судовому засіданні, що з 12.09.2018 року вона не проживає за адресою відповідача. Відповідач в заяві від 13.09.2018 року до міської ради зазначив про вимогу про зняття з обліку за його адресою ОСОБА_1 як внутрішньо переміщену особу, як таку яка не проживає більше 60 діб. Тобто достовірно встановлено факт, що ОСОБА_1 з 13.09.2018 року не проживає за адресою відповідача.

Управління соціального захисту населення Старобільської РДА призупинило виплату з 19.09.2018 року, тобто здійснювали перерахунок виплат без врахування відомостей ОСОБА_4 в частині не проживання ОСОБА_1 більше 60 діб.

Отже, інформація, яка зазначена в заяві ОСОБА_4 в частині не проживання ОСОБА_1 більше 60 діб, не порушила права ОСОБА_1 .

Посилання позивача, що ОСОБА_4 їй завдано матеріальну та моральну шкоду, суд не приймає, оскільки є необґрунтованими та такі, що не відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння ій відповідачем матеріальної та моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження дійсності факту спричинення їй матеріальної та моральної шкоди незаконними діями відповідача, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,13,81, 258,265 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суд шляхом подачі скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 20.10.2020 року.

Суддя С.В. Олійник