справа № 633/560/20
провадження 2/633/166/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 р. смт.Печеніги

Суддя Печенізького районного суду Харківської області Тимченко А.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Печенізька районна державна адміністрація Харківської області про визнання недійсним договору оренди землі, про скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд: вжити запобіжний захід шляхом накладення обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку площею 2.0769 гектарів; кадастровий номер земельної ділянки: :01:005:0584, що знаходиться на території Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, цільове призначення: 01.01. для ведення товарно сільськогосподарського виробництва; орендар: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ; орган, що здійснив державну реєстрацію речового права: Печенізька районна державна адміністрація Харківської області; дата державної реєстрації речового права:20.09.2019р до набрання судовим рішенням по справі законної сили. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення обтяження у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: заборони виконання реєстраційних дій суб`єктами державної реєстрації речових прав, в тому числі державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, та іншим особам, що мають право вчиняти реєстраційні та нотаріальна дії, вчиняти будь-які реєстраційні, нотаріальні т а інші дії щодо зміни власника земельної ділянки з кадастровим номером: :01:005:0584, що знаходиться на території Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, яка згідно відомостей із державного земельного кадастру перебуває у приватній власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ). Заборонити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) вчиняти певні дії з нерухомим майном (земельна ділянка площею 2.0769 гектарів; кадастровий номер земельної ділянки: :01:005:0584, що знаходиться на території Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, цільове призначення: 01.01. для ведення товарно сільськогосподарського виробництва; орендар: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ; орган, що здійснив державну реєстрацію речового права: Печенізька районна державна адміністрація Харківської області; дата державної реєстрації речового права:20.09.2019р), а саме дії у вигляді: відчуження права оренди земельної ділянки; відчужування земельної ділянки; продаж земельної ділянки на земельних торгах;передачу земельної ділянки у заставу; передачу земельної ділянки у суборенду чи інше строкове використання; внесення земельної ділянки до статутного фонду на строк дії договору.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову та доводи в її обґрунтування, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачка відповідно до умов спірного договору має реальну можливість на відчуження права оренди земельної ділянки та передачу її у заставу, внесення до статутного фонду на строк дії договору, що ускладнить поновлення порушених прав позивача чи зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Водночас, що зміст заяви про вжиття заходів забезпечення позову та додані до неї документи не містять жодних даних про те, що дії відповідача, як орендаря земельної ділянки, свідчать про недобросовісну поведінку, як до так і після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (відчуження права оренди, передачу земельної ділянки в заставу, тощо чи підготовчі дії до її відчуження, передачу в заставу).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відповідача на відчуження права оренди земельної ділянки та передачу її у заставу, внесення до статутного фонду на строк дії договору без наведення відповідного обґрунтування вчинення ним таких дій, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року №183/5864/17-ц.

Враховуючи зазначене, те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч.2 ст.149 ЦПК України, керуючись ст. ст.149, 151, 153, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Суддя А.М. Тимченко