Ухвала

Іменем України

13 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 522/10753/16-ц

провадження № 61-15572ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «ОТП Банк»,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2019 року у складі судді Бондар В. Я. та постанову Одеського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк» або Банк) про визнання недійсними окремих положень кредитного договору.

Позов обґрунтовано тим, що 25 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МL-500/089/2008, відповідно до умов якого Банк надав позивачу кредит у розмірі 120 000,00 дол. США на споживчі цілі. Проте, у вказаному кредитному договорі розмір платежу взагалі не вказано. Для розрахунку процентів за користування кредитом була встановлена плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток 5,49 % річних + FIDR). На думку ОСОБА_1 , Банк при укладенні договору допустив порушення положень, закріплених нормами банківського законодавства та низку норм передбачених законодавством про захист прав споживачів. Так, у договорі відсутні положення (методика), що детально регулює порядок обчислення процентів, положення кредитного договору, щодо обчислення процентної ставки є дискримінаційними. Також ОСОБА_1 посилався на порушення його права на отримання достатньої інформації щодо наданої йому послуги, крім того договір фактично закріплює істотний дисбаланс сторін. Як зазначав позивач, умисел в діях Банку має місце в замовчуванні та перекрученні реальної ціни пропонованої фінансової послуги та декларуванні в кредитному договорі заниженої ціни у вигляді значення абсолютного здорожчання кредиту та призвело до укладення позивачем кредитного договору за найбільш невигідною для нього, та водночас, за найбільш прибутковою для Банку ануїтетною схемою. Протиправним позивач вважав також те, що Банк із посиланням на окремі положення договору змінив процентну ставку в односторонньому порядку, що означає, що під час підписання договорів позивачу було надано неповну інформацію про сукупну вартість кредиту та обов`язки позивача. Вказані обставини свідчать про наявність ознак обману з боку відповідача, під впливом якого ОСОБА_1 підписав договори. З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 просив визнати недійсними пункти 2, 3 кредитного договору від 25 червня 2008 року № МL-500/089/2008, підпункти 1.4.1.1.2 - 1.4.1.1.5., 1.4.1.6 та пункт 1.4. частини № 2 кредитного договору від 25 червня 2008 року № МL-500/089/2008.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції обґрунтовувались тим, що відсутні підстави, передбачені статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання положень кредитного договору недійсними, оскільки всі умови були узгоджені сторонами добровільно, позивач підписав договір, попередньо ознайомившись із його змістом та погодившись із ним.

У жовтні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернувся з касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року, в якій просить скасувати зазначені вище судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційну скаргу обґрунтовує тим, що оскільки інформація щодо розміру FIDR розміщується на офіційному сайті відповідача а також в приміщенні Банку на інформаційних стендах, тобто відсутні підстави вважати, що сторони під час укладення кредитного договору, окремі положення якого оскаржуються, дійшли згоди щодо ціни договору, яка встановлена у формі сплаті процентів за користування кредитними коштами. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), який на думку заявника не враховано судами попередніх інстанцій.

Крім того, зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зауважувала, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором.

Також ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що судами не надано належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи. Зокрема встановлення обставин непроведення з позивачем переддоговірної роботи неможливо без проведення судової почеркознавчої експертизи у справі, з огляду на що, ОСОБА_1 вважає, що судами попередніх інстанцій необґрунтовано залишено без задоволення його клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі, оскільки підпис, що міститься в документах, що підтверджують переддоговірну роботу з ОСОБА_1 не є особистим підписом ОСОБА_1 .

Разом із касаційною скаргою представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що копію повного тексту постанови апеляційного суду отримав лише 24 вересня 2020 року, що підтверджується витягом із журналу видачі копій судових рішень Одеського апеляційного суду, копію якого додає до клопотання.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суд, за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частин перша статті 127 ЦПК України).

Перевіривши доводи клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2019 року та постанови Одеського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року, додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Судом встановлено, що 25 червня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № МL-500/089/2008 та додатковий договір № 1, за умовами якого Банк зобов`язався надати на споживчі цілі кредит у розмірі 120 000,00 дол. США на термін до 25 червня 2023 року. Умовами договору встановлена плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток + FIDR), де фіксований відсоток дорівнює 5,49 %. Інформація щодо розміру FIDR розміщується на офіційному сайті відповідача, а також в приміщенні Банку на інформаційних стендах.

Відповідно до частини № 1 кредитного договору, сторони домовилися про те, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку 5,49 % та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб, у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщується в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватися Банком (збільшуватися чи зменшуватися) в порядку передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті www.otpbank.com.ua, а також в приміщенні банку (як в головному офісі так і в інших установах банку) на інформативних стендах. Сума кредиту та процентів погашається щомісячно рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. Додатком № 1 до кредитного договору є графік платежів на повернення кредиту та сплати процентів підписаний Банком та ОСОБА_1 згідно з яким погашення кредиту та процентів здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів, починаючи з 25 липня 2008 року (дата першого погашення) по 25 червня 2023 року (дата останнього погашення). Для забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами укладено договір іпотеки від 25 червня 2008 року № РМL-500/089/2008, за умовами якого нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , було передано в іпотеку; також був укладений договір поруки від 25 червня 2008 року № SR-500/089/2008, згідно якого ОСОБА_3 виступив поручителем по зобов`язанням позивача.

У пунктах 2 та 3 частини № 1 кредитного договору № МL-500/089/2008 від 25 червня 2008 року доступно та зрозуміло передбачено: суму кредитування 120 000,00 дол. США; строк кредитування до 25 червня 2023 року, річну базу нарахування процентів - 360 днів у році, цільове призначення кредиту - на споживчі цілі, номер поточного рахунку, плаваючу процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотку - 5,49% + FIDR ( процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб, у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщується в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватися банком (збільшуватися чи зменшуватися) в порядку передбаченому цим договором.

У підпунктах 1.4.1.1.2 - 1.4.1.1. чітко визначено, що у разі застосування Банком плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток - 5,49 % з річної бази нарахування процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR, діючу на момент укладення цього договору.

У додатку № 1 до кредитного договору зазначено процентну ставку за користування кредитом - 13,99 %, то з урахуванням визначеного сторонами базового фіксованого відсотку - 5,49%, вбачається, що базова ставка FIDR на час укладення кредитного договору 25.06.2008 року становить 8,5 % (13,99 % - 5,49 %).

При цьому розмір, як зазначено у пункті 1.4.1.1.3 частини № 2 кредитного договору плаваюча процента ставка підлягає корегуванню після перебігу кожного календарного 12 місяця з дати укладення, якщо інше не передбачено цим Договором.

Підпунктом 1.4.1.1.4 частини № 2 кредитного договору передбачено, що плаваюча процента ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього Договору підлягає корегуванню після перебігу 11 календарного місяця починаючи з дати укладення цього Договору.

Підпунктом 1.4.1.1.5 цього ж договору плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього Договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої Плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту без ухвалення будь-яких додаткових договорів до цього договору.

Згідно з підпунктом 1.4.1.1.6 частини № 2 договору сторони домовилися, що протягом цього Договору Позичальник може з`ясовувати суми нарахованих процентів, що належать до сплати Позичальником відповідно до умов цього договору, у приміщенні Банку - філії або відділенні Банку, у якому позичальнику відкривався поточний рахунок.

Додатком до кредитного договору є графік платежів за договором, який підписаний кредитором та позичальником ОСОБА_1 і в якому чітко прописано розмір щомісячних платежів за тілом кредиту - 1 412,21 дол. США, який включає в себе розмір тіла кредиту та процентів за користування кредитом. При цьому у додатку деталізовані всі суми протягом всього строку кредитування - 180 місяців, до 25 червня 2023 року, які підлягають сплаті щомісяця. Окремо у додатку № 1 зазначені всі супутні витрати при оформлені кредиту в загальній сумі 4 988,78 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що договори, з урахуванням спірних умов, були підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов. Сторони мали необхідний обсяг дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Порушення Банком порядку надання споживачеві інформації про умови кредитування судами не встановлено. При цьому, судами правильно зроблено висновок, що зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами двостороннього кредитного договору, який узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06 червня 2019 року у справі № 357/7257/17. Крім того судами враховано, що позивач не був позбавлений можливості обрати інші умови кредитування та не укладати оспорювані правочини. Належних і допустимих доказів на спростування презумпції правомірності оспорюваного правочину, позивач не надав.

За правилами статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої-третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За приписами статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону).

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як встановлено судами, оспорюваний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору.

В кредитному договорі наведена вичерпна інформація щодо умов кредитування: сума кредиту, строк кредитування, розмір та порядок повернення кредиту та сплати процентів, розмір процентної ставки, підстави для її зміни, сукупна вартість кредиту.

Враховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок, що підписуючи спірний договір, сторони висловили свою повну згоду щодо передбаченої ним зміни плаваючої процентної ставки, а відтак зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки така умова безпосередньо передбачена у кредитному договорі.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 лютого 2020 року у справі № 554/1400/16-ц і якої фактично дотримались суди першої та апеляційної інстанцій.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що оскаржувані судові рішення суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2020 року у справі № 342/180/17 є необґрунтованими, оскільки викладені у наведеній постанові правові висновки, на які посилається заявник, стосуються правовідносин щодо отримання кредиту шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, у той час як у справі № 522/10753/16-ц спірний кредитний договір укладено на інших умовах.

Доводи касаційної скарги про те, що судами необґрунтовано відхилено клопотання ОСОБА_1 про проведення судової почеркознавчої експертизи у справі, оскільки, на його думку, підпис, що міститься в документах, що підтверджують переддоговірну роботу Банку з ОСОБА_1 не є особистим підписом ОСОБА_1 є безпідставні, оскількисудами попередніх інстанцій правильно зазначено, що почеркознавча експертиза документів не стосується предмета оскарження, з огляду на оскарження ОСОБА_1 певних положень кредитного договору, не оспорюючи при цьому сам факт підписання ним цього договору.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів щодо оцінки доказів зібраних у справі, проте такі не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2019 року та постанови Одеського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року.

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним окремих положень кредитного договору, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик