Справа № 749/592/20
Номер провадження 2/749/245/20
"10" листопада 2020 р. м. Сновськ
Щорський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого-судді Шаповал З.О.
секретаря Мирошниченко А.М.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сновськ справу 749/592/20 за позовом ОСОБА_1 до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-
У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області в якому просить з урахуванням уточнення (а.с.71,72) визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті дядька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на:
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько по лінії батька - ОСОБА_2 , яка на день смерті проживав та був зареєстрований один. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається зі спірних земельних ділянок. Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що у державних актах маються виправлення у зв`язку з чим нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Позивач у судовому засіданні відсутній, в позовній заяві просить справу розглянути у його відсутності.
Представник відповідача Сновської міської ради проти позову не заперечує. Просить розглянути справу за їх відсутності. Позовні вимоги визнають.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав.
У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с.7), який був дядьком позивачки (а.с.11-14).
Спадкодавець на день смерті проживав та був зареєстрований один (а.с.17).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина.
За життя померлому на праві приватної власності належали земельні ділянки, що розташовані за межами населеного пункту с. Кучинівська Сновського (Щорського) району Чернігівської області:
Встановлено, що 27.02.2015 державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори Васильченко Т.П., була заведена спадкова справа за №38/2015 з якої вбачається, що жодні інші особи (крім позивача) із заявами про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 до державного нотаріуса не звертались.
У спадковій справі є заява №89 від 27.02.2015 про відмову від прийняття спадщини братом спадкодавця, ОСОБА_3 , а також заява №90 від 27.02.2015 про відмову від прийняття спадщини братом спадкодавця, ОСОБА_4 . Зазначені особи відмовляються на користь позивача.
Згідно спадкової справи №38/2015, яка заведена до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що 21.02.2015 року позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.50).
08.07.2020 року державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори Васильченко Т.П., винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірні земельні ділянки. З мотивів постанови вбачається, постанова прийнята у зв`язку з виправленнями у державних актах тоді як відповідно до діючого на той час законодавства при заповненні державних актів на право власності на землю заборонялося будь яке виправлення у державному акті.
Згідно п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди ) та договорів оренди землі ( коли було видано вищевказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку ) заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство " Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах " та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з
використанням комп`ютерної техніки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - постанова Пленуму № 7) згідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У справі встановлено, що внаслідок виправлення правовстановлюючому документі на спірні земельні ділянки, обґрунтованої відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку визнати право на спадщину за заповітом або законом.
Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема п.3.1 передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати документа, який засвідчує його право власності (ст..392 ЦК).
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об"єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки за життя спадкодавець набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також набуває право власності у порядку спадкування.
Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов.
Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету.
На підставі наведеного та керуючись ст.. ст..1225, 1297, 1218, 392, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та ст.ст. 12, 13, 81, 200, 206, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 з державного бюджету України 50% сплаченого при подачі позовної заяви судового збору у розмірі 420, 40 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду або через Щорський районний суд Чернігівської області.

Суддя З.О.Шаповал