П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левицького Тимофія Костянтиновича, зацікавлена особа: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся досуду із скаргою на дії та постанову державного виконавця, в якій просив:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Левицького Т.К. відносно відкриття ВП № 55134912 з виконання виконавчого листа № 752/3149/15-ц, виданого 07.11.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 4 723 852,00 грн.;

- визнати неправомірною та скасувати постанову, винесену 13.11.2017 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Левицьким Т.К., якою відкрито ВП №55134912 з виконання виконавчого листа №752/3149/15-ц, виданого 07.11.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 4 723 852,00 грн.

Свої вимоги обгрунтовув тим, щоу Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходиться виконавче провадження№55134912 з виконання виконавчого листа №752/3149/15-ц, виданого 07 листопада 2017 року Голосіївським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 4 723 852,00 грн.Зазначав, що рішення суду щодо виконання зобов`язання відноситься до компетенції Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, оскільки він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим вважав, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження з порушенням ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року в задоволенні вищезазначеної скарги відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник подав апеляційну скаргу, в якій вказує на неповне дослідження обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Обґрунтовуючи свою скаргу зазначив, що судом не правильно застосовано норму ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження». Вказує на те, що висновок суду про те, що боржник періодично проживає за адресою: АДРЕСА_2 не відповідає дійсності. Зазначає, що заява стягувача не може бути доказом, оскільки останній не є відповідним компетентним органом. Із наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою скаргу задовольнити.

Станом на день розгляду справи відзивів від учасників розгляду справи до Київського апеляційного суду не надходило. Учасники справи та їх представники не скористались своїм процесуальним правом щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Свою позицію щодо оскарження дій державного виконавця заявник ґрунтував на недотриманні останнім вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо місця виконання рішення суду, зокрема щодо того, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Як вбачається з матеріалів справи відкриваючи виконавче провадження державний виконавець виходив з того, що незважаючи на зазначення в заяві про відкриття виконавчого провадження місця проживання боржника по АДРЕСА_1 , що відноситься до території Шевченківського району міста Києва наступного дня до відділу ДВС надійшла заява стягувача щодо того, що боржник на момент винесення рішення періодично проживав по АДРЕСА_2 . При цьому жодного доказу щодо того відповідності зазначеної інформації до відділу ДВС надано не було. Не було надано такої інформації і до суду при вирішенні скарги. При цьому в виконавчому листі, який перебував на виконанні прямо зазначено місце проживання боржника по АДРЕСА_1 . Не було у державного виконавця й інших доказів стосовного того, що на території Голосіївського району зареєстроване місце проживання, перебування, розташоване місце роботи або знаходиться майно боржника. За таких умов підстав для визначення місця виконання рішення суду саме Голосіївським відділом ДВС у державного виконавця не було.

У відповідності до положень п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Не зважаючи на це державний виконавець не повернув виконавчий документ стягувачу і відкрив виконавче провадження в порушення вимог закону, відтак його дії не можуть бути визнані правомірними. В той же час суд першої інстанції на вказану обставину уваги не звернув, безпідставно вважаючи належним підтвердженням місця виконання судового рішення бездоказову заяву стягувача, що призвело до не вірного вирішення справи по суті.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левицького Тимофія Костянтиновича задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левицького Тимофія Костянтиновича щодо відкриття виконавчого провадження №55134912, з виконання виконавчого листа №752/3149/15-ц, виданого 07 листопада 2017 року Голосіївським районним судом міста Києва.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левицького Тимофія Костянтиновича від 13 листопада 2017 року, відносно виконавчого провадження №55134912, з виконання виконавчого листа №752/3149/15-ц, виданого 07 листопада 2017 року Голосіївським районним судом міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько