Провадження № 2/235/343/20
Справа № 235/8612/19
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

10 листопада 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Овчаренко В.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі дистанційного судового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договорів оренди нежитлового приміщення недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договорів оренди нежитлового приміщення недійсними.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником Ѕ частини магазину універсальних товарів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 280,6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 12 грудня 2014 року.

Відповідач ОСОБА_4 також є власником Ѕ частини магазину універсальних товарів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 280,6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва на нерухоме майно від 21 вересня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Красноармійської міської ради.

З жовтня 2019 року їй передавали передавати її частину прибутку і позбавили права користування спірним майном. В ході розгляді цивільної справи про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном вона дізналась про те, що вона начебто 30 червня 2017 року уклала договір оренди нежитлового приміщення з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , згідно якого передала йому в оренду приміщення магазину площею 120 кв.м для здійснення підприємницької діяльності безоплатно на строк для 31.12.2017р. з правом його пролонгації.

30 червня 2017 року ФОП ОСОБА_4 уклав з ФОП ОСОБА_5 договір оренди нежитлового приміщення, а саме 85 кв.м першого поверху в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення роздрібної торгівлею продуктовими товарами, алкогольними напоями та тютюновими виробами на строк до 31.12.2017р. з правом пролонгації.

1 жовтня 2018 року ФОП ОСОБА_4 уклав з ФОП ОСОБА_6 договір оренди нежитлового приміщення, а саме 35 кв.м першого поверху в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення роздрібної торгівлею продуктовими товарами, алкогольними напоями та тютюновими виробами на строк до 31.12.2018р. з правом пролонгації.

30 червня 2017 року ФОП ОСОБА_4 уклав з ФОП ОСОБА_7 договір оренди нежитлового приміщення, а саме 120 кв.м першого поверху в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , для надання комп`ютерних та адміністративно-офісних послуг на строк до 31.12.2017р. з правом пролонгації.

Позивач заперечувала підписання нею 30 червня 2017 року договору між нею та ФОП ОСОБА_4 , просила визнати його, а також інші договори оренди нежитлового приміщення, укладені між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , недійсними.

У встановлений судом строк відповідачі надали відзиви, в яких послались на безпідставність заявлених позовних вимог у зв`язку із укладенням договорів оренди нежитлового приміщення ФОП ОСОБА_4 із ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 з ФОП ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і відсутністю законних підстав для визнання їх недійсними.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2020 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору № 1 оренди нежитлового приміщення від 30.06.2017р., укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 оренди приміщення площею 120 кв.м., розташованого в будинку магазину «Княжий» за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з відмовою від позову позивача в цій частині (а.с.224-225).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, наполягаючи на тому, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідачів ОСОБА_2 позов не визнав з підстав, зазначених у відзивах, зазначив, що, імовірно, ця справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Заслухавши представників сторін, дослідивши докази і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що провадження у справі необхідно закрити з наступних підстав.

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У пункті 15 частини першої статті 20 ГПК України зазначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Отже, ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 1 ГК України передбачено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Разом із цим учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями (статті 2, 3 ГК України).

Стаття 42 ГК України визначає, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтями 25 та 26 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Статтею 42 Конституції України визначено, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це ж право закріплене й у частині першій статті 50 ЦК України, відповідно до якої право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Частиною другою статті 50 ЦК України визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

У частині першій статті 58 ГК України передбачено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно із частинами першою та третьою статті 128 цього ж Кодексу громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність, зокрема, безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур, не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 буда зареєстрована як фізична особа-підприємець з 19.12.2014р. по 18.09.2017р., види діяльності код КВЕД 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний), є платником єдиного внеску (а.с.72-73).

Спірні договори оренди нежитлового приміщення укладені між фізичними особами-підприємцями і використовувались з ними з метою отримання прибутку.

У своїй позовній заяві позивач сама зазначає, що звернулась до суду після того як їй перестали віддавати частину прибутку від оренди належної їй частини приміщення магазину універсальних товарів.

В матеріалах справи містяться також копії інших договорів оренди нежитлового приміщення, які позивач укладала з різними ФОП для отримання від них орендної плати.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить для висновку про те, що правовідносини, які виникли між сторонами в цій справі, є господарсько-правовими, оскільки існує спір між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОН ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 саме як суб`єктами господарювання і цей спір пов`язаний зі здійсненням останніми підприємницької діяльності в приміщенні магазину універсальних товарів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (ч.2 ст.255 ЦПК України).

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена (ч.3 ст.255 ЦПК України).

На підставі наведеного провадження у справі підлягає закриттю.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного суду від 30 червня 2020 року (справа № 235/445/18, провадження № 14-66цс20).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» необхідно повернути позивачу сплачену нею суму судового збору (а.с.1-4).

До закінчення судових дебатів у справі представником відповідача ОСОБА_8 зроблено заяву про надання доказів розміру витрат, які сторони сплатили у зв`язку з розглядом справи, у зв`язку з чим згідно ч.6 ст.142 ЦПК України підлягає призначенню судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

Керуючись ст.ст.4, 19, 255, 256, 293 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про визнання договорів оренди нежитлового приміщення недійсними у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Повідомити заявника, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Роз`яснити заявнику, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідачів в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Повернути ОСОБА_9 сплачений нею судовий збір в сумі 3073 (трьох тисяч сімдесяти трьох) гривень 60 копійок за квитанціями від 18.11.2019р.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 20 листопада 2020 року о 14 годині 30 хвилин.

Надати відповідачам строк для подання доказів щодо розміру понесених ними судових витрат протягом п`яти днів після винесення ухвали, роз`яснивши, що у випадку неподання відповідних доказів протягом встановленого строку заява може бути залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Г.В. Назаренко