Постанова

Іменем України

13 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 199/1308/19

провадження № 61-23175св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,

Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Шоста дніпровська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору від 01 жовтня 2018 року ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої, на підставі генеральної довіреності від 20 вересня 2018 року, діяв ОСОБА_3 , як продавцем, отримано від неї, як покупця, 10 000,00 доларів США, що на момент звернення з позовом становить 272 400,00 грн, у рахунок оплати вартості 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 - матері ОСОБА_2 .

Зазначала, що вони домовились про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підготують усю необхідну для оформлення договору купівлі-продажу документацію та не пізніше 01 лютого 2019 року, укладуть договір купівлі-продажу 1/3 частини вказаного будинку. На підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу частини домоволодіння ОСОБА_3 надав їй усі оригінали документів, та в неї не було сумнівів, що після того як ОСОБА_2 отримає свідоцтво про право на спадщину, договір купівлі-продажу буде укладений.

Коли минув строк укладання основного договору ОСОБА_2 почала її уникати, а ОСОБА_3 повідомив її про те, що грошові кошти він передав ОСОБА_2 , яка наразі відмінила генеральну довіреність, та сказала йому, що грошей на повернення авансу у неї немає, а ріелтори вже знайшли покупця. Посилалася на те, що її ошукали, договір купівлі-продажу так і не укладено, відповідачі уникають спілкування з нею, гроші не повертають.

Таким чином, просила стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 272 400,00 грн, що еквівалентно 10 000 доларам США.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що права позивача порушив саме ОСОБА_3 , якому вона передавала грошові кошти, а вимоги до ОСОБА_2 є безпідставними.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 272 400,00 грн, що еквівалентно 10 000,00 доларів США, та судові витрати в розмірі 6 135,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем ОСОБА_5 , представнику за довіреністю ОСОБА_6 , сума є авансом, який підлягає поверненню позивачці, а не завдатком. Оскільки грошові кошти передані представнику ОСОБА_3 01 листопада 2018 року, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, то вони підлягають до стягнення саме з ОСОБА_2 - довірителя.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року до Верховного Суду ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних доказів на обґрунтування своїх позовних вимог. Зазначає, що уповноважила ОСОБА_3 на розпорядження та управління своїм майном для того, щоб у подальшому укласти договір купівлі-продажу частини будинку. Однак повірений ввів її в оману, документи для продажу не оформив, будь-які кошти їй не передавав та не повернув документи на будинок. З цього приводу відповідач зверталася до органів національної поліції із заявою про вчинення крадіжки документів та вчинення шахрайських дій та на даний час проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Указана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що 20 вересня 2018 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є. В. (реєстр №3-731) посвідчено довіреність, згідно з якою ОСОБА_2 , за попередньою усною домовленістю сторін, цією довіреністю уповноважила ОСОБА_3 управляти та розпоряджатися усім її майном, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, укладати всі дозволені законом угоди, пов`язані з управлінням майном; купувати, продавати, приймати в дар, здавати в оренду, приймати завдаток, обмінювати, заставляти і приймати під заставу споруди та інше майно, одержувати необхідні довідки та інші документи, в тому числі документи, що посвідчують право власності, технічну документацію, проводити розрахунки по укладеним угодам, в тому числі продати за ціну та на умовах на свій розсуд належну їй частину житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, розташованій у АДРЕСА_1 , з правом одержання свідоцтва про право на спадщину, одержувати належне їй майно, або гроші (внески), цінні папери, а також документи від усіх осіб, установ, підприємств, організацій, в тому числі з установ державних і комерційних банків, ощадних банків, відділень зв`язку і телеграфу на всіх підставах, розпоряджатися рахунками в усіх банківських установах, вносити та одержувати будь-які суми з рахунків (в тому числі належних відсотків та всіх видів компенсацій) без обмежень їх розмірів, а в разі необхідності закрити рахунки, одержувати довідки та інші документи про наявність грошових сум, відсотків (нарахувань) по них руху зазначених сум, переведення їх у різні банки, одержувати ощадні книжки, ріn-коди та пластикові картки, отримувати поштову або телеграфну та іншу кореспонденцію, в тому числі грошову та посилочну. Вести справи по оформленню її спадкових прав на майно, що залишилось після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкала в АДРЕСА_1 . Разом з тим, згідно з цією довіреністю, ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 право розписуватися за неї, подавати заяви у відповідні органи та установи, заяви про її сімейний стан та належність майна на праві особистої приватної власності, заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), про внесення змін та виправлень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, замовляти та отримувати необхідні довідки, запити, рішення, інформаційні довідки, в тому числі довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, витяги, дозволи, узгодження, технічні умови, та інші оформлені на її ім`я документи, у тому числі дозвільні та реєстраційні документи, вносити зміни та робити виправлення в документах на її ім`я, при необхідності одержати та зареєструвати документи, що посвідчують (підтверджують) право власності у відповідних органах на її ім`я, одержати інформацію (довідку, витяг) про реєстрацію та технічну документацію, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності витяг з Державного земельного кадастру, довідку (звіт) про оцінку нерухомого майна, підписувати попередній договір, договір купівлі-продажу, міни, дарування, договори оренди, договір про внесення змін та доповнень до основного договору, отримати гроші за орендну плату, аванс, гроші за відчужуване належне їй нерухоме майно, здійснювати нагляд за належним їй нерухомим майном, мати до нього вільний доступ, здійснювати поточний ремонт житлового будинку, ремонтувати та замінювати санітарно-технічні прилади і пристрої, що вийшли з ладу, вживати заходи щодо виселення наймачів у разі порушення ними умов договору оренди та загальних правил проживання у житлових будинках, вирішувати всі питання щодо зняття заборон, арештів, обтяжень, сплачувати належні з неї податки, платежі, завіряти копії паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, пенсійного посвідчення, відкривати/закривати у будь-яких банківських установах розрахункові рахунки на її ім`я, проводити розрахунки у будь-яких банківських установах по відчуженню належного їй нерухомого майна, одержати свідоцтво про право на спадщину, зареєструвати свідоцтво про право на спадщину на її ім`я, отримати документи після реєстрації, в разі необхідності одержувати дублікати всіх втрачених документів, в тому числі документів, що посвідчують (підтверджують) право власності, цієї довіреності, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, з правом надавати згоду на обробку її персональних даних, а також вчиняти всі інші дії в межах та в обсязі, передбачених законодавством України для такого роду уповноважень, та які б необхідно було виконувати їй, якби вона самостійно займалася зазначеними питаннями.

Дія довіреності була припинена 28 листопада 2018 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей.

За договором від 01 жовтня 2018 року, укладеним у простій письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (в якому, зазначено, що ОСОБА_3 діє від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 20 вересня 2018 року), ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США, що еквівалентно 280 000,00 грн, в якості авансового платежу за продаж 1/3 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_2 прийняла у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 .

Згідно з вказаним договором ОСОБА_3 зобов`язався підготувати всю необхідну документацію для укладення договору купівлі-продажу зазначеної частини будинку та укласти договір купівлі-продажу не пізніше 01 лютого 2019 року.

Установлено, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_4 , якій на підставі договору купівлі-продажу від 12 жовтня 1994 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , належала 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 заведена ІНФОРМАЦІЯ_2 Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Установлено, що ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США не повернуті, договір купівлі-продажу із нею, як покупцем 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , не укладений.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Вказані положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Оскільки між сторонами існують договірні правовідносини щодо купівлі-продажу у майбутньому нерухомого майна, що виключає можливість застосування положення статті 1212 ЦК України.

Так, у разі неукладення основного договору купівлі-продажу, задля чого укладався попередній договір, норми ЦК України спеціально передбачають правові наслідки цього і ними не є застосування положень статті 1212 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої та третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

З договору, який укладено в простій письмовій формі, вбачається, що позивач передала ОСОБА_3 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_2 , 10 000,00 доларів США у якості авансового платежу за продаж 1/3 частини домоволодіння. В даному договорі зазначено про те, що сторони домовились про укладення основного договору купівлі-продажу не пізніше 01 лютого 2019 року.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем ОСОБА_5 , представнику за довіреністю ОСОБА_6 , сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу, а не завдатком.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності, ввів її в оману, документи для продажу не оформив, будь-яких коштів їй не передавав та не повернув документи на будинок.

Згідно зі статтею 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Згідно зі статтею 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

За змістом зазначеної норми саме на повіреного покладено обов`язок передати довірителеві все одержане за виконаним дорученням, причому негайно.

Отже, стаття 241 ЦК України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

Установлено, що довіреність від 20 вересня 2018 року, якою ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 бути її представником, була скасована на підставі її заяви 28 листопада 2018 року.

Таким чином, правильними є висновки апеляційного суду про те, що грошові кошти, які є авансом та були передані представнику ОСОБА_3 01 листопада 2018 року, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, підлягають до стягнення саме з ОСОБА_2 .

Посилання відповідача на те, що на даний час проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні стосовно вчинення ОСОБА_3 крадіжки та шахрайських дій не приймається судом касаційної інстанції, оскільки матеріалами справи не підтверджено наявність вироку, який набрав законної сили щодо вчинення повіреним кримінального правопорушення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов