Дата документу 29.10.2020
Справа № 334/874/19
Провадження № 2/334/536/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Панасюри Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа: ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа: ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 23.10.2010 р. між ним і ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у відділі РАЦС Алуштинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис N 268. В шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб був розірваний, а рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/5751/15-ц з позивача на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дочки було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15.07.2015 року і до повноліття дитини. На виконання даного рішення про стягнення аліментів 10.08.2015 року Ленінським районним судом було видано виконавчий лист, який 30.09.2015 року був пред`явлений до виконання. 01.10.2015 року державним виконавцем Заводського ВДВС Запорізького МУЮ було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48884259 за місцем роботи ОСОБА_1 на ПАТ «Запоріжсталь».

В листопаді 2017 року позивач за станом здоров`я звільнився з ПАТ «Запоріжсталь», тому матеріали виконавчого провадження були передані за місцем його реєстрації до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя, при цьому з моменту звільнення з заводу в листопаді 2017 року по жовтень 2018 року ОСОБА_1 не мав постійного місця роботи, тому сплачував аліменти на утримання дитини безпосередньо її матері, стягувачу ОСОБА_2 . Однак, у державного виконавця дана інформація була відсутня, що призвело до утворення заборгованості по аліментам в межах виконавчого провадження, тому, 10.09.2018 року Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області, Бахшиєва В.О. було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , обтяження № 27849068.

Про наявність арешту позивачу стало відомо в листопаді 2018 року, коли у нього виникла необхідність відчуження належної йому на праві власності 17/25 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , тому вся заборгованість була ним сплачена у повному обсязі. Згідно Довідки заступника начальника Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя, Гнідої Ю.В. № 65740 від 07.12.2018 року, станом на 30.11.2018 року заборгованість за виконавчим листом № 334/5751/15-ц від 10.08.2015 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя відсутня.

Однак, у зв`язку з накладенням арешту на все майно позивача, в тому числі і на частку даної квартири, порушується його право власника на вільне володіння користування та розпорядження належним мені майном.

Тому, позивач просить суд скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Бахшиєва Владислава Олеговича - ВП №48884259 від 10.09.2018 р., на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним № 27849068 від 11.09.2018р.

Представник позивача за довіреністю, ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд без її участі, позовну заяву про скасування арешту на нерухоме майно позивача підтримала у повному обсязі, просила її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду письмовий відзив на позов, в якому проти позову заперечував у повному обсязі, зазначив, що станом на 01.07.2020 року боржником ОСОБА_1 аліменти сплачуються відповідно до рішення суду щомісячно, сума боргу погашена. Неповнолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на яку призначена виплата аліментів, не досягла повноліття, підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні, оскільки відсутнє будь яке інше майно боржника, за рахунок якого можливо в майбутньому забезпечити виконання зазначеного виконавчого документа, тому в задоволенні позову просив відмовити.

Третя особа по справі, стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечує, просить його задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/5751/15-ц з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дочки було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15.07.2015 року і до повноліття дитини.

10.08.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист, який 30.09.2015 року ОСОБА_2 подала до примусового виконання.

01.10.2015 року державним виконавцем Заводського ВДВС Запорізького МУЮ було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48884259 (а.с.6) за місцем роботи ОСОБА_1 на ПАТ «Запоріжсталь».

В листопаді 2017 року позивач за станом здоров`я звільнився з ПАТ «Запоріжсталь», тому сплачував аліменти на утримання дитини безпосередньо стягувачу ОСОБА_2 , що підтверджується поштовими документами про здійснення грошових переказів (а.с.12-14).

Державний виконавець Заводського ВДВМ м. Запоріжжя був повідомлений позивачем про звільнення з ПАТ «Запоріжсталь», тому матеріали виконавчого провадження були передані за місцем реєстрації ОСОБА_1 до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя, при цьому з моменту звільнення по жовтень 2018 року ОСОБА_1 не мав постійного місця роботи, однак до відома державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя цю інформацію не довів, що призвело до утворення заборгованості по аліментам в межах виконавчого провадження.

10.09.2018 року Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області, Бахшиєва В.О. було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , обтяження № 27849068 (а.с.7-8).

Позивачу ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 належить 17/25 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/3903/16-ц від 20.02.2017р., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №83700498. (а.с.9)

Технічний паспорту на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , було виготовлено 01.02.2016р., інвентаризаційна справа № 1784 (а.с.10).

Дізнавшись про наявність арешту та існуючу заборгованість по аліментам, 16.11.2018 року ОСОБА_1 здійснив повне погашення вищевказаної заборгованості в сумі 8526,00 грн. та регулярно продовжує сплачувати аліменти на утримання дитини, що підтверджується платіжними документами (а.с.12, 15).

Згідно Довідки заступника начальника Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя, ОСОБА_8 № 65740 від 07.12.2018 року, станом на 30.11.2018 року заборгованість за виконавчим листом № 334/5751/15-ц від 10.08.2015 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя у ОСОБА_1 відсутня (а.с.11).

Вказаний факт відсутності заборгованості також підтвердила ОСОБА_2 , яка є стягувачем за виконавчим листом, та не заперечувала щодо скасування накладеного арешту.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно до ч.1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, діюче законодавство не обмежує перелік випадків, при яких арешт може бути знятий за рішенням суду.

Жодної необхідності в збереженні накладеного арешту в подальшому судом не встановлено, жодні законні права чи інтереси будь-якого в цьому випадку не захищаються, навпаки вони порушуються у Позивача, який позбавлений вільно розпоряджатись своїм майном.

Крім того, арешт, накладений на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , порушує права інших її співвласників, зокрема ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , оскільки 17/25 частин квартири належить позивачу та ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. (а.с.9,10).

Відповідно до п. 7 ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Отже, посилання державного виконавця на те, що неповнолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку призначена виплата аліментів, не досягла повноліття, підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні, оскільки відсутнє будь яке інше майно боржника, за рахунок якого можливо в майбутньому забезпечити виконання зазначеного виконавчого документа є безпідставними, оскільки згідно Довідки державного виконавця заборгованість у позивача відсутня, він регулярно сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки, що підтвердила її мати, яка є стягувачем за виконавчим листом про стягнення аліментів, яка не заперечує проти зняття арешту з майна позивача та його родичів за рішенням суду.

Тому, вирішуючи питання щодо наявності підстав для звільнення вищевказаного майна з-під арешту, суд враховує, що позивач на законних підставах отримав право власності на частку спірної квартири, яка є спільною сумісною власністю інших його родичів, чиї права також обмежені накладенням даного арешту, у повному обсязі сплатив заборгованість по аліментам, регулярно сплачує поточні платежі на утримання дитини за виконавчим документам про стягнення аліментів, та на теперішній час існуючий арешт повністю унеможливлює реалізацію ОСОБА_1 та інших співвласників майна, зокрема ОСОБА_7 та ОСОБА_5 своїх прав та інтересів, щодо володіння та розпорядження належною їм квартирою, тому суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 про зняття арешту з нерухомого майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 13, 89, 141, 200, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Бахшиєва Владислава Олеговича - ВП №48884259 від 10.09.2018 р., на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 ), зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним № 27849068 від 11.09.2018р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Баруліна Т. Є.