Справа № 761/3574/20
Провадження № 2/761/4231/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Валовій Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення збитків,

встановив:

В лютому 2020 року на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва подано позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до ОСОБА_2 (надалі - відповідач), про стягнення збитків.

Предметом позову є стягнення 90000,00 грн. збитків.

Підставою позову є неповернення майна після закінчення договору зберігання. Розмір збитків позивачем визначено виходячи з вартості майна 41800,00 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти складає 1045000,00 грн., а також у вигляді неодержаного прибутку за період з 04.10.2017 по 04.01.2018. При цьому, позивач просить стягнути лише 90000,00 грн. збитків у зв`язку із відсутністю коштів для сплати судового збору у повному розмірі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків (а.с. 47).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 56).

На підставі розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 01-08-705 від 21 вересня 2020 року, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Саадулаєва А.І.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року прийнято до провадження судді Саадулаєва А.І.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

В судовому засіданні, яке відбулось 26 жовтня 2020 року позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Разом з тим, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

З`ясувавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до договору зберігання від 04 жовтня 2017 року, поклажодавець ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 30 вересня 2006 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) з однієї сторони та зберігач ОСОБА_2 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 29 листопада 2016 року, органом видачі 1240, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , з другої сторони уклали договір, предметом якого, відповідно до п.1.1., є зобов`язання зберігача зберігати та повернути у схоронності майно зазначене в п. 2 цього Договору (далі - майно), яке передано поклажодавцем (надалі - доовір) (а.с. 13-14).

Відповідно до п.2 договору вказано відомості про предмет зберігання, зокрема п. 2.1. визначено найменування комп`ютерних комплектуючих, а саме:

Відеокарти MSI РСІ-Ех GeForse GTX 1060 Gaming X 3GB - 76 піт.

Відеокарти MSI PCI-Ex GeForse GTX 1070 DUKE 8GB - 4 шт.

Блок живлення - 13 шт.

Материнська плата - 13 шт.

ОП 8 GВ - 13 шт.

Жорсткий диск SSD 120 GB - 13 шт.

Райзери - 68 шт.

Каркас сервера - 13 шт.

Стелаж металічний - 2 шт.

Switch -1 шт.

WI-FI - 1 шт.

Пунктом 2.2. договору визначено кількість майна, а саме: одиниця виміру кількості майна шт.; загальна кількість майна 217 (двісті сімнадцять) шт.; загальною (оціночною) вартістю 42000 доларів США.

Порядок та строк зберігання визначено п. 3 договору, у якому зазначено:

Поклажодавець передає майно за адресою: АДРЕСА_1 у кількості відповідно до п. 2.1 договору.

Сторонами визначено початок строку зберігання «04» жовтня 2017 року, та його закінчення «31» грудня 2017 року.

Відповідно до п.6.1. договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до строку визначеного в п. 3.3.2, тобто до 31 грудня 2017 року.

На підтвердження укладення вказаного договору позивачем також додано акт приймання-передачі №1 від 04 жовтня 2017 року, а також специфікацію №1 від 04 жовтня 207 року (а.с. 4-12).

29 грудня 2017 року між сторонами було укладено договір зберігання №1, аналогічний договору від 04 жовтня 2017 року (надалі - договір-1), відповідно до якого визначено початком зберігання 01 січня 2018 року та закінчення 31 січня 2018 року (п. 3.2.) (а.с. 15-16).

Відповідно до п.2.2.3. договору вартість майна визначено у сумі 41800 доларів США (а.с. 15).

Позивач зазначає про те, що після закінчення дії договору-1 він майно не забрав і воно залишилось на зберіганні у відповідача.

Вказана обставина підтверджується листом з вимогою повернути майно за договором зберігання (ЗНО-476/1 від 11 січня 2020 року з описом вкладення (а.с. 27-28).

Оцінка обставин, встановлених судом.

Між сторонами у справі, у зв`язку із завданням шкоди (збитків), виникли цивільні права та обов`язки в силу статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (частина перша статті 936 ЦК України).

Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (частин друга статті 936 ЦК України).

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 ГК України).

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання (частина перша статті 938 ЦК України).

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (частина перша статті 950 ЦК України).

Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця (частина друга статті 950 ЦК України).

Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності (частина друга статті 950 ЦК України).

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості (пункт 1 частини першої статті 951 ЦК України).

Згідно статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблено висновок, що «збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача».

Тлумачення вказаних норм свідчить, що договір зберігання може укладатися із зберігачем чи професійним зберігачем. При цьому, правовий статус (зберігач чи професійний зберігач) впливає на ті обставини, які виключають відповідальність зберігача (професійного зберігача) за втрату речі. Кваліфікуючою ознакою професійного зберігача є те, що особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності. Тобто така діяльність має здійснюватися особою, яка є підприємцем, систематично. За загальним правилом, за втрату речі, під час строку зберігання, зберігач відповідає, якщо: відбулося порушення обов`язку повернути поклажодавцеві у схоронності річ; поклажодавцеві завдано збитків у вигляді втрати речі; наявний причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) зберігача і негативними наслідками, що виявились результатом таких дій (бездіяльності); вини зберігача у настанні щодо речі негативних наслідків, яка проявилась у будь-якій формі, тобто умислу чи необережності зберігача до невиконання чи неналежного виконання своїх обов`язків. Натомість професійний зберігач має довести наявність втрату речі сталася внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. У всіх інших випадках, навіть якщо вини професійного зберігача немає, він зобов`язаний відшкодувати збитки поклажодавцеві. У разі якщо зберігання здійснюється зберігачем після закінчення строку зберігання, то зберігач відповідає лише за наявності його умислу або грубої необережності. Розмір збитків завданих втратою речі зберігачем має доводитися поклажодавцем (кредитором).

При розгляді цієї справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено про те, що відповідач має статус зберігача, оскільки судом не встановлення здійснення ним підприємн6ицької діяльності на професійній та систематичній основі. Наявні в матеріалах справи договори зберігання свідчать про те, що строк дії договору закінчився 31 січня 2018 року, а докази про продовження сторонами строку договору в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи особливості майна, яке передано на зберігання (комп`ютерні комплектуючі), його кількість (217 шт.), місце зберігання (м. Київ, пр. Перемоги, 44) суд дійшов висновку про те, що зберігання вказаних речей передбачало наявність певного обладнаного та захищеного від зовнішніх чинників приміщення, що виключало б дію певних незалежних від відповідача негативних факторів. Однак, відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку із чим суду не відомі обставини щодо збереження майна, його дійсного місця знаходження станом на момент розгляду справи та прийняття рішення та наявність інших об`єктивних чинників, які б перешкоджали відповідачу повернути передане на зберігання майно.

Разом із цим, суд також бере до уваги, що станом на момент звернення із вказаною позовною заявою, вимога позивача про повернення переданого на зберігання майна, яку було направлено за адресою, яку зазначено відповідачем у розписці (а.с. 3), акті прийому-передачі товару №1 від 04 жовтня 2017 року (а.с. 4), повернулась без вручення, що унеможливлює повернення майна на вимогу поклажодавця.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановивши, що позивачем доведено розмір завданої шкоди, в частині вимог про відшкодування 90000,00 грн., неможливість повернення майна переданого на зберігання у зв`язку із відсутністю відповідача, що свідчить про наявність його вини, наявністю причинного зв`язку між збитками і бездіяльністю відповідача, суд дійшов висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини, відзиву на позовну заяву не надав, не заявляв та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди.

Розподіл судових витрат.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Приписами ст. 141 ЦПК України унормовано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за подання позову сплачено 900,00 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення збитків задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт № НОМЕР_3 , виданий 29 листопада 2016 року, органом видачі 1240, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 30 вересня 2006 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 90000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок збитків.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт № НОМЕР_3 , виданий 29 листопада 2016 року, органом видачі 1240, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 30 вересня 2006 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 900 (дев`ятсот) гривень 00 копійок витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: