КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 рокуКиївський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2019 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих з ОСОБА_1 на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.04.2005р. в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, шляхом стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. 00 коп. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 4000 грн. 00 коп. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтуванні позову вказувала, що в період перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2002 по 24.09.2019р., у сторін народилось двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.04.2005 з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 1 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 30.03.2005р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач батьківського обов`язку по утриманню та вихованню синів не виконує, рішення суду про стягнення аліментів належним чином не виконує, внаслідок чого існує заборгованість по аліментах. Утриманням другого сина відповідач також не займається. Діти проживають з матір`ю, яка самостійно несе витрати для належного забезпечення синів усім необхідним, середньомісячні витрати на дітей становлять 13 500 грн. 00 коп. Крім того, на утриманні позивача також перебувають батьки, які потребують стороннього догляду та утримання. Враховуючи, що стан здоров`я відповідача задовільний, він є працездатною особою та має можливість працювати, інших непрацездатних осіб на його утриманні не має, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу аліментів та стягнення аліментів задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягується на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.04.2005 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3500 грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.12.2019р. і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір по справі у розмірі 768 40 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким постановити про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його доходів до їх повноліття.

В поданому відзиві представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без мін, посилаючись на законність судового рішення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача подану апеляційну скаргу підтримав з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 частково, суд першої інстанції виходив із часткової доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 30.08.2002 року між сторонами було укладено шлюб у ВДРАЦС Солом`янського РУЮ у м. Києві (а.с. 9).

Від даного шлюбусторонимають двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-11).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24вересня 2019року розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем (а.с. 9).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.04.2005 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 1 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 30.03.2005 року і до повноліття дитини (а.с. 10).

Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За правилом ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що постановою старшого державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Науменко О.М. від 23 травня 2008 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1495, виданого 21 квітня 2005 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 аліментів.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №7589780, виданого Солом`янського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 27 листопада 2019 р. за вих.№96206, заборгованість відповідача за аліментами станом на 13 червня 2016 року становить 130 183 грн. 03 коп. (а.с.12-12зв).

Судом встановлено, що у позивачки, окрім дітей, на утриманні перебувають також непрацездатні батьки, які потребують стороннього постійного догляду, який здійснює за ними ОСОБА_2 , в зв`язку з чим позивачка не має змоги у повній мірі реалізувати своє право на працю. Відповідно до довідки №6092 від 25.11.2019 р., виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Солом`янської РДА в м. Києві, позивачка за надання соціальних послуг особі, старшій 80 років, - своєму батьку ОСОБА_8 , отримує компенсаційну виплату в сумі 33, 73 грн.

Також судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я та має можливість працювати, зобов`язаний забезпечити рівень життя дітей, необхідний для їх фізичного, розумового та духовного розвитку, що включає в себе також належне харчування, житло, одяг. Інших осіб, крім спільних з позивачем дітей, на утриманні не має. Надана відповідачем довідка до акту огляду МСЕК щодо стану здоров`я матері, не є достатнім доказом того, що ОСОБА_9 перебуває на утриманні сина.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У частинах першій - третій статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічна правова позиція викладена і у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

З матеріалів справи слідує, що діти сторін проживають разом з матір`ю, позивачкою по справі, що підтверджується також й актом про обстеження умов проживання дітей від 23 грудня 2019року, затвердженого Начальником служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА в м. Києві Давиденко В. (а.с.41).

З огляду на викладене, у зв`язку із погіршенням матеріального стану позивачки, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність зміни способу стягнення аліментів, визначених рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.04.2005р., з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такожпроживає разом з матір`ю, знаходиться на її утриманні, батько - відповідач по справі, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу й на утримання меншого сина.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку, врахував обов`язок відповідача утримувати дітей, його матеріальне становище та склад сім`ї, стан здоров`я, вік та стан здоров`я дітей й прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зміни способу стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 3500 грн. 00 коп. кожному, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття.

Визначений судом розмір аліментів на утримання дітей є необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку та ґрунтується на вимогах закону та зібраних у справі доказах.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасоване з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом було безпідставно здійснено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами, чим було порушено вимоги п.13 ст. 7 ЦПК України, не заслуговують на увагу.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, колегія суддів погоджується, що при постановленні рішення, суд допустив порушення норм процесуального права.

Проте відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Аналогічні роз`яснення містить п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», згідно якого порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що вказані порушення норм процесуального права у відповідності до вимог ч.2 ст. 376 ЦПК України не призвели до неправильного вирішення справи по суті судом першої інстанції.

Так, з матеріалів справи слідує, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року відкрито провадження по даній справі та постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи, проведення підготовчого засідання призначено на 14.02.2020р. о 12 год. 40 хв. в залі №21 районного суду. Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , відповідач та його представник приймали участь у судовому засіданні 14.02.2020 р.

В судове засідання, призначене на 25.03.2020 р. на 10 год. відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду електронною поштою лист, в якому повідомив суд, що знаходиться в тривалому відрядженні в м. Подольську, Одеської області, його адвокат перебуває на самоізоляції за медицинськими показниками.

В зв`язку з неякою відповідача розгляд справи перенесено на 03.06.2020 р.

03.06.2020 р. відповідачем до канцелярії районного суду подано заяву, в якій він просив слухання справи перенести на іншу дату у зв`язку з карантином (а.с.71).

Разом з тим, відповідно до постанови Верховного суду від 16 липня 2020 року в справі №924/369/19, постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

В той же час Верховний Суд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції Україниодним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що 03.06.2020 р. секретар судового засідання повідомив сторони про зняття справи з розгляду у зв`язку з хворобою судді, не підтверджуються зібраними у справі доказами.

Також не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було з`ясовано матеріальне становища відповідача та безпідставно змінено спосіб стягнення аліментів, оскільки в матеріалах справи наявні докази матеріального стану відповідача, а саме: довідка від 19 листопада 2019 року, видана ТОВ «ЗТЄ Україна», з якої слідує, що відповідачем за період з березня 2018 року по червень 2019 року була отримана заробітна плата в сумі 279 111 грн. 73 коп. (а.с.17-17зв). Відповідач був повідомлений про судові засідання, ним було подано відзив на позовну заяву, а також копії квитанції про періодичну сплату аліментів. Також відповідач ОСОБА_1 мав представника - адвоката Денисенка В.М., який діяв в його інтересах. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач був обізнаний про розгляд даної справи, не позбавлений був права подавати відповідні документи для залучення їх до справи особисто або через свого представника.

При цьому посилання в апеляційній скарзі на довідку, що була додана ним до апеляційної скарги, з якої слідує, що відповідач з 05 грудня 2019 року, тобто через невеликий проміжок часу до подання даного позову, працевлаштувався на іншу роботу з меншою заробітною платою, не можуть бути прийняті до уваги.

За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1,3 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Статтею 177 ЦПК України визначено права відповідача подати відзив на позовну заяву.

Частиною 5 ст. 177 даної норми передбачено, що до відзиву додаються, зокрема, докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Звертаючись з відзивом на позовну заяву відповідачем не була подана в якості доказу довідка про його матеріальний стан.

При цьому, колегія суддів зазначає, що за правилом ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3 ст. 367 ЦПК України).

В апеляційній скарзі апелянтом не надано доказів у відповідності до вимог ч.3 ст. 367 ЦПК України про неможливість подання довідки про заробітну плату відповідача останнім або його представником.

Також неспроможними є посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було взято до уваги, що з серпня 2017 року й по жовтень 2019 року апелянт добровільно сплачував аліменти на двох дітей, доказом чого є відповідні ксерокопії квитанцій, які були долучені ним до матеріалів справи, оскільки вказані документи не підтверджують сплату щомісячних платежів на утримання дітей, а є періодичними перерахуваннями коштів.

Як видно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №7589780, виданого Солом`янським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 27 листопада 2019 р. за вих.№96206, відповідач має заборгованість по аліментами на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка станом на 13 червня 2016 року становить 130 183 грн. 03 коп

З позовом про стягнення аліментів позивачка звернулася в грудні 2019 року, а за рішенням суду аліменти на утримання сина ОСОБА_4 будуть стягуватись починаючи з 26.12.2019 р. і до досягнення останнім повноліття, аліменти на користь сина ОСОБА_11 мають виплачуватися відповідачем, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тому відсутнє подвійне стягнення аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують й не впливають на правильність його постановлення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 16 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: