ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1570/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №127/10708/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2020 року (повне судове рішення складено 20 липня 2020 року, суддя Козак О.В.) у справі за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:
Звертаючись в квітні 2019 року до суду із вказаним позовом Кредитна спілка «Істок» (далі - КС «Істок») зазначала що 25 жовтня 2017 року між КС «Істок» та членом кредитної спілки ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту №ДКВ-1114 з додатками, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 100 000 грн зі сплатою 0,001% річних за користування кредитом, які зобов`язався повернути в повному обсязі в строк до 14 червня 2019 року. Позивач зазначав, що ним були виконанні усі взяті на себе зобов`язання за Договором, тоді як відповідач не надав своєчасно кредитній спілці грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку із чим за період з 26.10.2018 року по 31.03.2019 року виникла заборгованість у розмірі 182558 грн 34 коп з яких: 49916,79 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 70424,01 грн заборгованість за платою; 1,29 грн заборгованість по відсотках; 4452,66 грн інфляційні нарахування; та 51763,59 грн 100% річних, згідно ст. 625 ЦКУ та п. 4.7.3. кредитного договору. Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 182558 грн 34 коп заборгованості за кредитним договором №ДКВ-1114 від 25.10.2017 року та судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Істок» заборгованість за договором про споживчий кредит від 25.10.2017 року №ДКВ-2578 в сумі 142039,86 грн, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту-49916,79 грн; заборгованість за платою 42807,33 грн; заборгованість по відсотках 6 коп; інфляційні нарахування 3430,81 грн; 100% річних згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3 кредитного договору 39884,33 грн та штраф 6000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що на виконання умов кредитного договору сплатив кредитній спілці 83001 грн, з яких 50083,21 грн позивачем зараховано до основної суми боргу та 32917,79 грн всупереч Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» були незаконно зараховано за плату. Вважає, що позовні вимоги кредитної спілки повинні виходити з розрахунку за мінусом дійсно сплаченої на користь позивача суми в розмірі 83 001 грн, що становитиме 16999 грн, від якої повинні нараховуватись усі інші стягнення.
На думку апелянта, суд прийшов до помилкового висновку про зарахування раніше сплачених відповідачем коштів в сумі 32917,79 грн, як плату за кредит саме з 24.08.2018 року, адже ці кошти станом на 24.08.2018 року були отримані позивачем, тому повинні бути зараховані у тіло кредиту до 24.08.2018 року. Крім того, з 23.08.2018 апелянт був звільнений в запас з лав Збройних Сил України, тому вважає, що плату відсотків за жовтень, листопад та грудень так як і за вересень 2018 року слід здійснювати відповідно до Графіку до Договору. ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до його розрахунку, сплаченої ним суми 83001 грн, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вистачає на проплату 12 платежів, а не 9, як стверджує позивач. І цих коштів вистачає на погашення основної суми кредиту та відсотків і внесені вони були до 25.09.2018 (окрім суми 2000 в грудні 2018 року і 1000 в січні 2019 року), тому вважає, що кредитна заборгованість з 25.10.2018 по 25.12.2018 відсутня, а розмір плати за надання кредиту відповідно кредитного договору в цей період складає 109,59 грн і штрафи по 1000 грн за кожен із цих місяців та 100 відсотків річних і інфляційні нарахування на ці суми не нараховуються. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу КС «Істок» погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим. Позивач вказує, що проведений судом розрахунок щодо суми коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь КС «Істок» за Договором про споживчий кредит від 25.10.2017 року №ДКВ-2578 в сумі 142039,86 грн є вірним, обґрунтованим, узгоджується із чинним законодавством та правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №127/13998/17, провадження №61-11716св18. Тому, кредитна спілка просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Встановлено, що апелянтом оскаржується рішення в частині задоволених позовних вимог. В решті рішення сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідач ОСОБА_1 та представник КС «Істок» до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник КС «Істок» направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_1 надіслав до суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із станом його здоров`я та із епідеміологічною ситуацією в країні і просив призначити судове засідання на іншу дату з 16.11.2020.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів його перебування у зв`язку із хворобою на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, що є перешкодою для його участі в судовому засіданні; враховуючи право апелянта на заявлення клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, яким ОСОБА_1 не скористався; враховуючи, що 15.10.2020 за клопотанням відповідача з підстав погіршення стану його здоров`я та із епідеміологічною ситуацією в країні було відкладено розгляд цієї справи; враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, що визначені ч. 1 ст. 371 ЦПК України, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи.
В силу положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи є дата складення повного судового рішення.
Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення - зміні в частині щодо визначення загальної суми заборгованості, сум заборгованості: за кредитом, за платою по кредиту, інфляційних втрат, 100% річних, штрафу і судових витрат, виходячи з наступного.

Так, в силу положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит від 25.10.2017 в сумі 142039,86 грн., суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог щодо отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 100 000 грн., здійснення ним за період з січня 2018 року по вересень 2018 року та частково за грудень 2018 року і січень 2019 року оплати по кредиту в загальній сумі 83001 грн. та, врахувавши пільги ОСОБА_1 , як військовослужбовця з часу укладення кредитного договору і до 23.08.2018 року, що визначені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зарахував сплачену останнім суму плати за кредит, що нарахована за період з 24.08.2018 по 31.03.2019. Та з врахуванням 49916,79 грн. суми заборгованості по кредиту (основна плата) і 42807,33 грн. заборгованості по платі за кредит, суд першої інстанції визначив і стягнув заборгованість по відсоткам за період з 24.08.2018 по 31.03.2019 в розмірі 6 коп., інфляційні нарахування в сумі 3430,81грн., 100% річних в сумі 39884,33грн. та 6000 грн. штрафу за порушення сплати кожного платежу.
Однак, судова колегія не погоджується із порядком нарахування кредитної заборгованості, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

В силу вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно положень ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі його заяви від 13.06.2016 прийнято до членів КС «Істок», що підтверджується копією витягу з протоколу засідання правління КС «Істок» №144 від 30.06.2016 (т.1 а.с. 8, 10).

25.10.2017 між КС «Істок» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №ДКВ-2578 (надалі Договір), відповідно до п.1.1 якого позичальник отримав кредит у сумі 100 000 грн, зобов`язався повернути наданий кредит і виконати свої обов`язки за даним договором в повному обсязі. Строк дії договору становить 18 календарних місяців до 14 червня 2019 року (п. 1.2 Договору).

Відповідно до пунктів 2.5, 2.6 Договору плата за надання кредиту становить 109,59 грн щоденно. Нарахування плати розпочинається з дня фактичного отримання позичальником грошових коштів в касі кредитора або з дня відправки кредитором коштів на рахунок, вказаний позичальником у письмовій заяві, та здійснюється щомісячно виходячи з фактичної кількості днів у місяці до дня повного погашення кредиту.

Нарахування відсотків за користування кредитом розпочинається з дня фактичного отримання позичальником грошових коштів в касі Кредитора або з дня відправки кредитором коштів на рахунок, вказаний позичальником у письмовій заяві та здійснюється щомісячно до дня повного погашення кредиту (пункт 3.1 Договору).

Процентна ставка за користування кредитом за даним договором становить 0.001 % річних (пункт 3,2 Договору).

В силу пункту 4.1. Договору позичальник щомісячно сплачує кредитору платіж, що складається з нарахованої плати, частини кредиту та процентів за користування кредитом до дати та у розмірі, що вказані в Графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань, наведеному в додатку до Договору, який є його невід`ємною частиною.

В графіку платежів в колонці «До сплати-всього» відображені суми чергових платежів для погашення основної суми кредиту та нарахованих зобов`язань у разі їх внесення до вказаної в Графіку платежів дати включно. Сплата відповідного платежу після спливу дати, зазначеної в Графіку платежів, є порушенням Графіку платежів (п. 4.2 Договору).

Відповідно до п.6.2.2 Договору, у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць, кредитор набуває права вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту та нарахованих плати і відсотків згідно умов договору до дня повного виконання зобов`язань за договором; вимагати відшкодування збитків, завданих кредитору внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору; вимагати від поручителів дострокового повного погашення Кредиту та нарахованих плати та відсотків, згідно умов договору.

Підпунктами 4.7.2, 4.7.3 пункту 4.7 Договору визначено, що у разі порушення позичальником виконання зобов`язань зі сплати платежів за договором, можуть настати правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата позичальником штрафу у розмірі 1000 грн. за порушення сплати кожного платежу, згідно графіку платежів; повернення позичальником суми боргу (основної суми кредиту, плати та процентів), з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100% річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за договором, згідно ст.625 ЦК України (т.1 а.с. 14-15).

Відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань позичальник зобов`язаний здійснювати щомісячний платіж по датам вказаним у Графіку (25 число кожного місяця) у розмірі 8889 грн., що складається з частини основної суми кредиту та нарахованої плати за фактичну кількість днів в місяці між плановими датами, починаючи з дати надання кредиту (т.1 а.с. 16).

Згідно додаткового договору №1 від 25.10.2017 року до Договору про споживчий кредит №ДКВ -2578 від 25.10.2017, сторони уклали цей договір у зв`язку з порушенням позичальником Графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань, викладеного у Додатку до кредитного договору, у зв`язку з чим сторони дійшли згоди внести зміни в кредитний договір, а саме викласти пункт 2.5 кредитного договору в наступній редакції: «2.5. плата за надання кредиту становить 438,35 грн щоденно» (т.1 а.с. 15 зворот).

25.02.2019 за №582 КС «Істок» було направлено на адресу ОСОБА_1 повідомлення про заборгованість та вимогу щодо дострокового повернення кредитної заборгованості (т.1 а.с.29, 29 зворот).

Звертаючись до суду позивач вказував, що КС «Істок» свої зобов`язання по Договору виконало в повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 31.03.2019 в сумі 182558,34 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 49916,79 грн.; заборгованість за платою - 70424,01 грн.; заборгованість по відсотках - 1,29 коп.; інфляційні нарахування - 4452,66 грн.; 100% річних згідно ст. 625 ЦК України та п.4.7.3 кредитного договору - 51763,59 грн.; штраф - 6000 грн.

І відповідно до листів КС «Істок» від 27.11.2019 №821, від 19.03.2020 №65, 12.06.2020 №97 ОСОБА_1 на виконання умов Договору сплачено 50083,21 основної суми кредиту та 32917,79 плати за надання кредиту (т. 1 а.с.163, 233, т.2 а.с.6).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 29.07.1994 по 23.08.2018 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується витягом з особової справи про проходження військової служби від 20.08.2018 за №350/160/415, контрактом від 10.10.2011, витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.09.2016 №177 та від 20.08.2018 №158 (т. 1 а.с. 201-208).

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (надалі Закон) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так статями 1, 2 цього Закону закріплені Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

В силу положень ч. 15 ст. 14 Закону визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, тобто з18 березня 2014 року та триває по теперішній час.

З врахуванням вищенаведених норм матеріального права, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 не був зобов`язаний сплачувати позивачу плату за надання кредиту, штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань за період його військової служби, тобто до 23.08.2018 року.
Однак, судова колегія вважає, що суд першої інстанції припустився помилки при зарахуванні сплаченої відповідачем плати за кредит в сумі 32917,79 грн у плату за кредит, що нарахована за період з 24.08.2018 по 31.03.2019. І доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення судом першої інстанції сум, що підлягають стягненню із ОСОБА_1 є такими, що заслуговують на увагу.
Оскільки кошти в сумі 32917,79 грн були отримані позивачем за період з січня 2018 року по вересень 2018 року, в грудні 2018 року та в січні 2019 року, тому 3945,21 грн підлягає до зарахування як плата за кредит по Договору за вересень 2018 року; 26667 грн підлягають до зарахування як плата основної суми та плата за кредит за жовтень, листопад, грудень 2018 року (по 8889 грн щомісячно) та 2305,58 грн відповідно до п. 4.6 Договору підлягають до зарахування, як часткова сплата суми кредиту за січень 2019 року (3945,21 грн + 26667 грн + 2305,58 грн. = 32917,79 грн).
А тому, залишок несплаченої суми кредиту, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь позивача становить 30916,81 грн (49916,79 грн (заборгованість по сумі кредиту) 5601,33 грн 5382,15 грн -5710,92 грн 2305,58 грн. (сплачена сума кредиту за період з жовтня 2018 року по січень 2019 року).
І оскаржуване рішення в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості основної суми за кредитом підлягає зміні.
Разом з тим, враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що кошти в сумі 32917,79 грн як плата за кредит підлягають до зарахування саме на погашення суми кредиту (тіла) не узгоджуються із положеннями п. 4.1. та п. 4.6 Договору.
Також встановлено, що ОСОБА_1 з січня 2019 року не виконував своїх зобов`язань по Договору та виходячи із положень п. 4.2 Договору і п. 1 Додаткового договору №1 від 25 жовтня 2017 року до договору про споживчий кредит №ДКС-2578 від 25 жовтня 2017 року підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 39451,50 грн плати за кредит за період з січня 2019 року по березень 2019 року (31дн. + 28дн. + 31дн.) х 438,35 грн = 39451,50 грн.
А тому оскаржуване судове рішення в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості плати за кредит підлягає зміні.
І доводи апеляційної скарги про те, що період заборгованості відповідача по Договору складає 3 місяці, а не 6 місяців є доведеними.
Разом з тим, судом першої інстанції вірно визначено розмір відсотків за користування кредитними коштами, що підлягають стягненню із відповідача на користь позивача 0,06 грн (100000 грн х 0,001% х 219дн. / 365дн.).
Також обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно визначено суму штрафу і інфляційних нарахувань та 100% річних, оскільки суд виходив із періоду кредитної заборгованості за 6 місяців.
Так як період кредитної заборгованості ОСОБА_1 по Договору становить 3 місяці (з січня по березень 2019 року), тому відповідно до п. 4.7, п. 4.7.3. Договору підлягає до стягнення із відповідача 17351,10 грн - 100% річних (30916,81 грн (заборгованість по сумі кредиту) + 39451,50 грн. (заборгованість по платі за кредит) + 0,06 грн (заборгованості по відсоткам за користування кредитом) х 100% х 90дн. / 365дн.) та 2603,63 грн - інфляційних нарахувань на суму кредитної заборгованості в розмірі 70368,37 грн і відповідно до п. 4.7.2. Договору 3000 грн штрафу (1000 грн. х 3 місяці).
З огляду на вищенаведене, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення із відповідача 100% річних, інфляційних нарахувань та штрафу підлягає зміні.
У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягає до зміни судове рішення в частині стягнутого на користь позивача судового збору, визначивши судовий збір в розмірі 1399,85 грн (2738,37 грн. судовий збір за подання позову х 51,12 % (задоволених вимог) / 100).

Крім того, в силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК підлягає до стягнення із позивача на користь відповідача судовий збір за подачу апеляційної скарги пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 2007,50 грн (4107 грн (судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги) х 48,88 (% задоволених вимог) / 100).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2020 року в частині визначення загальної суми заборгованості, сум заборгованості: за кредитом, за платою по кредиту, інфляційних нарахувань, 100% річних, штрафу і судових витрат змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь КС «Істок» заборгованість за договором про споживчий кредит від 25.10.2017 року №ДКВ-2578 до 93323, 04 грн, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 30916,81 грн; заборгованість за платою 39451,50 грн; інфляційні нарахування 2603,63 грн; 100% річних згідно п. 4.7.3 кредитного договору 17351,10 грн та штраф 3000 грн та судового збору до 1399,85 грн.
В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з Кредитної спілки «Істок» (Адміральський проспект, 7, кімната №2, м. Одеса, 65049, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2007,50 грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай