Справа № 472/528/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" листопада 2020 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Чаричанського П.О.

за участю секретаря Фігурської К.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовом заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області Венгер Є. в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2020 року заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки.

Позов обґрунтований тим, що наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 04.04.2019 року № 2375/0/14-19-СГ затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 2 га ріллі земель сільськогосподарського призначення (кадастровий номер :02:000:1099), що розташована в межах території Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного наказу державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області Чекановським С.І. 02.05.2019 за №31462325 зареєстровано право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

Позивач вважає, що зазначений наказ прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки ОСОБА_2 вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 01.02.2019 року № 589/0/14-19-СГ вже отримала у приватну власність земельну ділянку площею 2 газ кадастровим номером :03:000:0575 для ведення особистого селянського господарства в межах Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області.Право власності зареєстровано 06.02.2019 за №30235868.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 повторно звернулася до органу виконавчої влади за отриманням безоплатно з земель державної чи комунальної власності земельної ділянки одного і того ж виду призначення, при цьому вже скориставшись раніше таким правом, а відповідач Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області, не перевіривши використання ОСОБА_2 раніше цього права, безпідставно передало у власність останній земельну ділянку для особистого селянського господарства площею 2 га, що є порушенням ч.4 ст.116, ч.1ст.121 ЗК України.

Крім цього, установлено, що у подальшому ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу №291 від 26.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Євстратовою О.М., відчужила право власності на вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_3 , про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис №32953598.

Тобто, ОСОБА_3 придбав вказану земельну ділянку в особи, яка, з огляду на зазначені обставини, не мала права її отримувати та відчужувати. З посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, позивач просить витребувати від ОСОБА_3 , як добросовісного набувача, спірну земельну ділянку.

За таких обставин позивач просить визнати незаконними та скасувати вищезазначений наказ Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області та витребувати земельну ділянку у ОСОБА_3 .

Прокурор Могила С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області (далі - Головне управління) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 не з`явилася до зали судового засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надала клопотання в якому зазначила, що позовні вимоги визнає, просить розглядати справу у її відсутність у зв`язку з віддаленістю суду від місця її проживання та перебування на її утриманні малолітньої дитини, що потребує постійного догляду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши вступне слово прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 04.04.2019 року №2375/0/14-19-СГ ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2 га з кадастровим номером :02:000:1099, розташовану в межах території Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

На підставі вказаного наказу державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг миколаївської міської ради Миколаївської області Чекановським С.І. 02.05.2019 за № 31462325 зареєстровано право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій, крім іншого, надаються такі пільги: першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності, в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Тобто, надання у власність земельних ділянок учасникам антитерористичної операції (учасникам бойових дій) здійснюється у порядку, визначеному ст. 118 ЗК України, за умови, що учасник бойових дій не скористався своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 була власником земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :03:000:0575, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, право власності на яку вона отримала на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 01.02.2019 року № 589/0/14-19-СГ.

Таким чином, ОСОБА_2 використала своє право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної власності або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в межах норм, передбачених ст. 121 ЗК України.

Незважаючи на це, ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із заявою про надання їй, як учаснику АТО, дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності в межах території Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. При цьому, в заяві ОСОБА_2 зазначила, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства нею не використовувалось.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 01.03.2019 року №1325/0/14-19-СГ ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності, розташованої в межах території Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, орієнтовною площею 2,00 га., для ведення особистого селянського господарства.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 04.04.2019 року №2375/0/14-19-СГ затверджено документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,0000 га з кадастровим номером :02:000:1099, розташовану в межах території Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

Згідно з ч. 1 ст. 15-1 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених Земельним кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, вказаний орган розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за веденням державного обліку і реєстрації земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель; дотриманням вимог земельного законодавства в процесі передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Отже, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, окрім того, що розпоряджається земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, ще є органом контролю, а тому зобов`язаний вживати всіх заходів щодо недопущення порушень вимог законодавства, в тому числі в своїй діяльності.

Крім цього, відповідно до ч.3 ст.5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Кабінет Міністрів України постановою №1051 від 17.10.2012 року затвердив Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі Порядок), згідно з пунктом 5 якого, до складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про Державний земельний кадастр" для державних кадастрових реєстраторів інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених цим Законом, надається в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до цього реєстру відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, суд вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області мало можливість перевірити та надати належну оцінку дійсному волевиявленню громадянки в отриманні спірної земельної ділянки, не допустити порушень вимог ч.4 ст.116 ЗК України, а отже, запобігти незаконному вибуттю земельної ділянки з державної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

З огляду на викладене, прийнятий Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області наказ від 04.04.2019 року №2375/0/14-19-СГ про затвердження документації із землеустрою та передання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства суперечить вимогам ч.4 ст.116, ст. 121 ЗК України, а тому має бути визнаний незаконним та скасованим.

Крім того, судом встановлено, що отримавши у власність спірну земельну ділянку, ОСОБА_2 відчужив її на підставі договору купівлі-продажу №291 від 26.08.2019 року, укладеного з ОСОБА_3 , та посвідченого приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Євстратовою О.М., про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 32953598.

Тобто, ОСОБА_3 придбав вказану земельну ділянку в особи, яка, з огляду на зазначені обставини, не мала права її отримувати та відчужувати.

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв`язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Оскільки на підставі незаконного наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за ОСОБА_2 04.04.2019 року зареєстровано право власності на земельну ділянку за № 32953598, та у подальшому нею її продано на підставі договору купівлі-продажу №291 від 26.08.2019 року ОСОБА_3 , то зазначений договір згідно зі ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.152 ЗК України підлягає визнанню недійсним.

Разом з тим, відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч.1 ст. 388 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з п. 21 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини.

У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК.

Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК.

Відповідно до п. 22 Постанови від 07.02.2014 № 5, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК).

У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Згідно з п. 26 Постанови від 07.02.2014 р. власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 8 червня 2016 року, справа № 6-3089цс15, та від 30 листопада 2016 р., справа №6-2069цс16.

Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_2 не з волі власника (держави), а внаслідок того, що ОСОБА_2 при зверненні до ГУ Держгеокаадстру із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та його затвердження, зазначила недостовірні дані про те, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 не скористалася, та внаслідок незабезпечення ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області законного надання земельної ділянки, що призвело до подвійного отримання ОСОБА_2 земельних ділянок та до подальшого відчуження спірної земельної ділянки ОСОБА_3 , то за такого, задоволенню також підлягає і вимога про витребування земельної ділянки від відповідача ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду прокуратурою Миколаївської області сплачено судовий збір в загальному розмірі 5255 грн., тобто по 2102 грн. за кожну з вимог, та 1051 грн. судового збору за заяву про забезпечення позову.

Суд вказує, що відповідач ОСОБА_3 є добросовісним набувачем земельної ділянки, він не знав і не міг знати, що ОСОБА_2 вдруге отримала земельну ділянку, а тому не нього судом не покладаються судові витрати понесені позивачем.

Із заявлених позовних вимог задоволено всі дві вимоги, а тому суд вважає за необхідне розподілити судові витрати між відповідачами ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області та ОСОБА_2 на користь позивача, а саме сплачений судовий збір за позовну заяву та за заяву про забезпечення позову в розмірі 2627,50 грн. на кожного.

Водночас, відповідно до положень, визначених ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач ОСОБА_2 відповідно до військового квитка серія НОМЕР_1 , виданого 04 червня 2015 року, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" має пільги як учасник бойових дій, а тому судовий збір, який має бути стягнутий з неї в розмірі 2627,50 грн., підлягає компенсуванню позивачу за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 04.04.2019 року №2375/0/14-19-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер :02:000:1099) для ведення особистого селянського господарства в межах території Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

Витребувати у ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну загальною площею 2 га (кадастровий номер :02:000:1099), вартістю 54076,00 грн., для ведення особистого селянського господарства в межах території Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (54034, пр. Миру, 34, м. Миколаїв, ) на користь прокуратури Миколаївської області (, банк ДКСУ м. Києва, р/р UA 0000340) судовий збір в розмірі 2627 грн. 50 коп.

Судовий збір в розмірі 2627 грн. 50 коп., понесений прокуратурою Миколаївської області (, банк ДКСУ м. Києва, р/р UA 0000340), компенсувати прокуратурі Миколаївської області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.7 та ч. 8 ст. 158 ЦПК України, застосовані судом заходи забезпечення позову згідно з ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2020 року по справі №472/528/20, продовжують діяти протягом 90 (дев`яноста) днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіП. О. Чаричанський

Дата складання повного судового рішення 12.11.2020 року.