Справа № 333/5601/16-ц
Провадження№2/333/19/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11

про визнання порушеним право в якості споживача фінансових послуг банку та недійсним кредитного договору від 18.08.2005 року №ZPD0GF50400700, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 (далі за текстом - ОСОБА_1 ) з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання порушеним право в якості споживача фінансових послуг банку та недійсним кредитного договору від 18.08.2005 року №ZPD0GF50400700. Заявлені вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви, обґрунтовано тим, що 18.08.2005 р. між сторонами у справі укладено кредитний договір №ZPD0GF50400700 про надання непоновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в розмірі 24 320 доларів США. Так, у зв`язку з відсутністю необхідної, доступної, достовірної, повної та своєчасної інформації про умови кредитування, а також відомостей про орієнтовну сукупну вартість кредиту ОСОБА_1 була позбавлена об`єктивно визначатись з доцільністю отримання такого кредиту, з урахуванням особистих фінансових можливостей для обслуговування. У зв`язку з чим, як вказує позивач, кредитний договір є несправедливим і про це ОСОБА_1 не могла знати на час його підписання. Протягом дії кредитного договору банком жодного разу у письмовій формі не повідомлено споживача про зміну у сторону збільшення вартості іноземної валюти курсу долару у співвідношенні до гривні, що як наслідок призвело до значного фінансового навантаження для споживача в частині забезпечення належного виконання останнім взятого на себе зобов`язання. Різка неодноразова зміна у сторону збільшення ціни долара США по відношенню до гривні, яка відбулась поза межою волі позичальника, докорінно змінила обсяг зобов`язання, що мав прийняти на себе позичальник і зробила виконання цього зобов`язання неможливим, що є несправедливим по відношенню до позичальника. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» в порушення ст.ст. 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п. 2.1., 2.4., 2.5. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банком не було розроблено та не надавалось позичальнику - споживачу до моменту укладання кредитного договору письмової довідки для ознайомлення із необхідною, доступною, достовірною, повною та своєчасною інформацією про умови кредитування, сукупну вартість кредиту та іншу, що передбачена законом інформацію. Як вказував позивач, Банк надав їй завідомо недостовірні розрахунки, а тому фактична сума кредитної лінії збільшена кредитодавцем на 15 352 доларів США. Також, в день укладання договору кредитодавець не надав позичальнику Графіку платежів відповідно до вимог постанови Правління НБУ від 10.05.2007 р. № 168 та не ознайомив позичальника з умовами та порядком розрахунку розміру щомісячних ануїтентних платежів. До позичальника також не доведений розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом, визначення сукупної вартості подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту. З огляду на викладене, позивач вважає, що спірний кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами, в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору. У зв`язку з чим, в момент підписання кредитного договору, позивач був введений в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту. А тому, волевиявлення позивача на укладання кредитного договору суперечило її волевиявленню на укладання саме на таких умовах. Таким чином, як вказував позивач, Банком було використано нечесну практику, яка заборонена Законом України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим, ОСОБА_1 просила суд позов задовольнити, визнати порушеним право в якості споживача фінансових послуг банку та визнати недійсним кредитний договір від 18.08.2005 року №ZPD0GF50400700.

Представник відповідача проти позову заперечила повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях, зазначила, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження відмови їй Банком при укладенні договору у включенні до договору запропонованих нею умов. Також, позичальник самостійно визначає суму кредиту, яку йому потрібно для придбання нерухомості та звертається за цими умовами до Банку. Таким чином, на думку представника відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» не було вчинено жодних порушень вимог законодавства, а тому відсутні будь-які правові підстави для визнання оскаржуваного договору недійсним. Крім того, враховуючи, що оскаржуваний у цій справі договір укладено між сторонами 08.12.2005 р., а позивач звернулась до суду лише у жовтні 2016 р., представник відповідача просила суд застосувати строк позовної давності до заявлених вимог та відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи проти заявлених вимог заперечив повністю, про що виклав у письмових поясненнях на позовну заяву, зазначав, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та АТ «А-Банк» укладено договір факторингу, за яким ПАТ КБ «ПриватБанк» відступило на користь АТ «А-Банк» право вимоги за кредитним договором, який є предметом спору у цій справі. Крім того, пояснював, що позивача не примушували до укладання кредитного договору та вона мала можливість укласти кредитний договір за іншою програмою у даному банку або ж скористатись послугами іншого банку. Також, представник третьої особи просив суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки позивач звернулась до суду більше ніж через 10 років після укладення оскаржуваного у цій справі договору.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення учасників процесу, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або ін. фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

18.08.2005 р. між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір № ZPD0GF50400700, за умовами якого (п. 1.1. договору) Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу Банку на строк по 18 серпня 2025 року включно у виді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 24 320 доларів США з метою отримання нерухомості в сумі 19 000 доларів США та на сплату страхових платежів в сумі 5 320 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,22% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту у відповідності до п. 1.5. даного договору. Періодом сплати вважається період з 18 по 24 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати Позичальник зобов`язаний надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі не менш 253,22 доларів США 22 центів США для погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії, а також інших витрат Банку відповідно до п.п. 2.2.9., 4.3.

Кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки та комісію в обумовлені цим договором строки (п. 1.2. кредитного договору).

Згідно з п. 1.3. наведеного вище договору, забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним договором є договір іпотеки: однокімнатна квартира, загальною площею 28,59 кв.м, житловою площею 14,94 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, матеріали справи свідчать, що 19.08.2005 р. між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 721, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 57.

Відповідно до п. 1 вказаного вище іпотечного договору, його предметом є надання Іпотекодавцем ( ОСОБА_1 ) в іпотеку нерухомого майна: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед Іпотекодержателем (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК) за кредитним договором від 18.08.2005 р. № ZPD0GF50400700, в тому числі з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, пені та інших платежів.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1081 ЦК України, грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Як встановлено судом в ході розгляду цієї справи, 01.11.2007 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Клієнт) та ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк» (Фактор) укладено договір факторингу № 1, умовами якого Фактор зобов`язався передати грошові кошти в сумі, визначеній в п. 8 цього договору в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язався відступити Факторові у повному обсязі права вимоги до боржників, в т.ч. до ОСОБА_1 за кредитним договором від 18.08.2005 р. № ZPD0GF50400700.

Вбачається, що за наведеним вище договором факторингу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснив відступлення права вимоги на отримання на свою користь від Боржників платежів по кредиту, відсоткам, комісіям, винагородам, інших платежів, неустойки (штрафу, пені), які існують у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до умов договорів на дату укладення договору факторингу згідно з розрахунком (додаток № 1).

Здійснюється також відступлення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» прав вимоги, що випливають з договорів, на отримання на свою користь від Боржників платежів по кредиту, відсоткам за його користування, комісіям, винагородам, інших платежів, неустойки (штрафу, пені), право на отримання яких від Боржника виникне після укладення цього договору, до повного виконання зобов`язань Боржником та інших прав у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що повідомленням від 08.08.2017 р. АТ «Акцент-Банк» повідомив позивача ( ОСОБА_1 ) про відступлення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» право вимоги АТ «Акцент-Банк» за кредитним договором від 18.08.2005 р. № ZPD0GF50400700, внаслідок якої кредитором та іпотекодержателем в спірних правовідносинах став виступати АТ «Акцент-Банк».

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що 01.11.2007 р. на підставі наведеного вище договору факторингу № 1 відбулась заміна кредитора у зобов`язанні за кредитним договором від 18.08.2005 р. № ZPD0GF50400700, який є предметом розгляду у цій справі, а саме: кредитора ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» замінено на нового кредитора - ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк».

Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом.

Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі.

За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Наведений вище правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року (справа № 523/9076/16-ц) та приймається судом до уваги при розгляді цієї справи.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що у спірних правовідносинах, які виникли між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі кредитного договору від 18.08.2005 р. № ZPD0GF50400700 відбулась заміна кредитора у зобов`язанні, а саме: з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на АТ «Акцент-Банк», суд дійшов висновку, що належним відповідачем у цій справі має виступати саме АТ «Акцент-Банк».

Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч. 1). Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2). Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. (ч. 4).

Таким чином, з огляду на приписи ст. 51 ЦПК України, заміна первісного відповідача належним відповідачем або ж залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється судом виключно за клопотанням позивача у справі.

Матеріали справи свідчать, що позивач у цій справі та її представник жодних клопотань на підставі ст. 51 ЦПК України про заміну первісного відповідача належним відповідачем - АТ «Акцент-Банк» або ж про залучення до участі у справі АТ «Акцент-Банк», як співвідповідача, не заявляв.

За таких обставин, враховуючи, що позов ОСОБА_1 пред`явлено до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», тобто до неналежного відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи відмову у задоволені заявлених ОСОБА_1 вимог у цій справі у зв`язку з безпідставністю таких вимог до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», судом строк позовної давності до спірних правовідносин не застосовується та у задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині судом відмовляється.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 16.11.2020 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова