20.10.2020 Єдиний унікальний номер 205/3302/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/3302/2020
Номер провадження: 2/205/1660/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвій А.О.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» про визнання розірвання безстрокового трудового договору правомірним, про визнання розірвання безстрокового трудового договору законним, про визнання дії посадових осіб направлені на невидачу належним чином оформленої трудової книжки у зв`язку з розірванням трудового договору здійсненими з порушенням приписів закону України та про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» (далі Відповідач) про визнання розірвання безстрокового трудового договору правомірним, про визнання розірвання безстрокового трудового договору законним, про визнання дії посадових осіб направлені на невидачу належним чином оформленої трудової книжки у зв`язку з розірванням трудового договору здійсненими з порушенням приписів закону України, та про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він, ОСОБА_1 , працює з 01.08.2000 року на посаді монтера колії в Приватному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний завод». 30.01.2020 року позивачем було подано заяву керівництву Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» про розірвання безстрокового трудового договору на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України із посиланням на невиконання відповідачем умов колективного та трудового договору. Однак, відповідач не видав на підставі такої заяви відповідний наказ про звільнення та трудову книжку.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд визнати розірвання безстрокового трудового договору правомірним, визнання розірвання безстрокового трудового договору законним, визнання дії посадових осіб Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» направлені на невидачу належним чином оформленої трудової книжки ОСОБА_1 , у зв`язку з розірванням ним трудового договору 30.01.2020 року між ним та відповідачем, здійсненими з порушенням приписів закону України та про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» про визнання розірвання безстрокового трудового договору правомірним, про визнання розірвання безстрокового трудового договору законним, про визнання дії посадових осіб направлені на невидачу належним чином оформленої трудової книжки у зв`язку з розірванням трудового договору, здійсненими з порушенням приписів закону України, та про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки.

В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначає, що отримавши заяву позивача про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України провів перевірку, до нарахував та виплатив позивачу заробітну плату у надурочний час та у вихідний день, інші порушення, зазначені в заяві позивача відповідач не визнав. У зв`язку із усуненням роботодавцем вказаних умов, що слугували підставою для подання позивачем заяви про звільнення, адміністрація підприємства звернулась до позивача та просила повідомити чи є дійсним його волевиявлення про розірвання трудового договору за ч.3 ст. 38 КЗпП України або про його продовження. Однак, до теперішнього часу позивач не підтвердив своє бажання на розірвання безстрокового трудового договору за ч.3 ст. 38 КЗпП України та сумлінно продовжує виконувати обов`язки монтера колії (зайнятого на під`їзних коліях доменного, сталеплавильного виробництва та шлакових відвалах) 5 го розряду третього околотку служби колії залізничного цеху, що підтверджується витягами з табелю обліку робочого часу. Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Будь-яких інших заяв по суті справи в межах розгляду даної цивільної справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Заяв (клопотань) з процесуальних питань в межах розгляду даної цивільної справи до суду не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2020 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що на підставі наказу (розпорядження) № 938/2 від 01.08.2000 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду монтера колії (зайнятим на під`їзних коліях доменного, сталеплавильного виробництва та шлакових відвалах) 3 розряду служби колії залізничного цеху.

Судом також встановлено, що наказом (розпорядженням) № 953 від 01.06.2015 року ОСОБА_1 переведено монтером колії (зайнятим на під`їзних коліях доменного, сталеплавильного виробництва та шлакових відвалах) 4 розряду третього околотку служби колії залізничного цеху.

Матеріалами справи також підтверджено, що 30.01.2020 року позивачем ОСОБА_1 до адміністрації Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» було подано заяву про розірвання безстрокового трудового договору із посиланням на ч.3 ст. 38 КЗпП України. В обґрунтування такої заяви позивач посилався на невиконання відповідачем умов колективного та трудового договору, що полягало у не нарахуванні та невиплаті йому сум за роботу у надурочний час та у вихідний день, порушення права позивача на працю на рівні з іншими, ігнорування переважного права на збереження роботи (ст. 42 КЗпП) України, не ознайомлення з наказами та розпорядженнями. Одночасно із поданням заяви про звільнення, 31.01.2020 року позивачем ОСОБА_1 до адміністрації Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» також було подано заяву про видачу позивачеві трудової книжки.

Матеріалами справи підтверджено, що Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» з 30.09.2019 року знаходилось на простої (з дозволом не виходити на роботу з оплатою 2/3 від тарифної ставки), обумовленому кризовою ситуацією в металургійній галузі в цілому, та збитковістю роботи Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» з причин негативної цінової кон`юнктури на ринку металопрокату, та високих цін на залізорудні сировину та як наслідок зупиненням виробництва товарної продукції основними цехами, що підтверджується наказом № 662 від 30.09.2019 року та наказом № 686 від 04.10.2019 року.

З метою з`ясування обставин, зазначених в заяві позивача, відповідачем було проведено перевірку обґрунтованості зазначених позивачем в заяві порушень, та за результатами якої 19.02.2020 року направлено на адресу позивача відповідь за вих. № 16.0/296 від 18.02.2020 року.

Однак, згідно трекінгу поштових відправлень, відповідь за вих. № 16.0/296 від 18.02.2020 рокукерівництва Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» позивачу вручена не була, та 27.03.2020 року була повернута за зворотною адресою.

Матеріалами справи підтверджено, що по закінченню простою, зокрема 15.05.2020 року ОСОБА_1 згідно графіку змінності № 36 вийшов на роботу 18.05.2020 року та приступив до виконання своїх трудових обов`язків. Враховуючи повернення відповіді за вих.№ 16.0/296 від 18.02.2020 року на заяву ОСОБА_1 від 30.01.2020 року, остання була вручена позивачу 28.05.2020 року, що підтверджується власноручним підписом позивача на другому примірнику відповіді.

Судом встановлено, що після отримання вказаної відповіді, позивач продовжував виходити на роботу та виконувати свої трудові обов`язки, що підтверджується інформацією з табелю обліку робочого часу за період з 02.05.2020 року по 06.10.2020 року, та отримував відповідну заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи за період з січня по вересень 2020 року.

З огляду на наведені фактичні обставини справи, суд доходить висновку про виникнення між сторонами трудового спору, який підлягає розгляду у судовому порядку.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Щодо позовної вимоги про визнання розірвання безстрокового трудового договору правомірним, про визнання розірвання безстрокового трудового договору законним, суд виходив із наступного.

Згідно вимог частини 1 статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові від 31.10.2012 року у справі N 6-120 цс12, у разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства, ч. 3 ст. 38 КЗпП України, не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, оскільки поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника значення не мають. Вказане свідчить про те, що, отримавши заяву працівника про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, роботодавець або задовольняє її, або відмовляє, що має наслідком вирішення спору, зокрема, судом.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджено, що відповідна заява позивача про звільнення, саме в частинні звільнення задоволена не була, у зв`язку із чим позивач і звернувся до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КЗпП України якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме, табелю обліку робочого часу за січень вересень 2020 року позивач до 15.05.2020 року не виконував трудові функції через перебування підприємства на простої (з дозволом не виходити на роботу з оплатою 2/3 від тарифної ставки), а починаючи з 18.05.2020 року і по теперішній час включно здійснює трудову діяльність згідно встановленого графіку змінності, та отримує відповідну заробітну плату.

Відтак, у відповідача, як у роботодавця, не було правових підстав для звільнення позивача на підставі його раніше поданої заяви від 30.01.2020 року, оскільки позивач після поданні своєї заяви про звільнення та отримання відповідної відповіді від адміністрації підприємства за вих. 16.0/296 від 18.02.2020 року, не залишив роботи і не вимагав розірвання трудового договору.

У зв`язку із чим, суд доходить висновку, що в задоволені позову про визнання розірвання безстрокового трудового договору правомірним, слід відмовити.

Щодо позовної вимоги щодо визнання дії посадових осіб направлені на невидачу належним чином оформленої трудової книжки у зв`язку з розірванням трудового договору здійсненими з порушенням приписів закону України та про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки, суд виходив із наступного.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Розірвання трудового договору з працівником оформляється наказом (розпорядженням) керівника про припинення трудового договору.

Проте, позивач по теперішній час перебуває у трудових відносинах з відповідачем та отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи за період з січня по вересень 2020 року (в період з 31.01.2020 року по 15.05.2020 року 2/3 тарифу (простой), з 16.05.2020 року по вересень 2020 року 100%).

Наказ (розпорядження) керівника про припинення трудового договору з ОСОБА_1 не видавався.

Таким чином, в діях посадових осіб Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» не вбачається порушень ст. 47 КЗпП України, отже відсутні підстави і для виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки.

У зв`язку з вищевикладеним, з огляду на наведені вимоги матеріального закону та встановлені фактичні обставини справи, у суду відсутні правові підстави для визнання розірвання безстрокового трудового договору правомірним, визнання розірвання безстрокового трудового договору законним, визнання дії посадових осіб направлені на невидачу належним чином оформленої трудової книжки у зв`язку з розірванням трудового договору здійсненими з порушенням приписів закону України та про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про те, що в задоволені позову слід відмовити в повному обсязі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Однак, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати у вигляді судового збору необхідно компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись п. 4 ст.40 КЗпП, ст. ст. 4,5,81,82, 90,141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» (місце знаходження: 49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, буд. 3, код ЄДРПОУ 05393056) про визнання розірвання безстрокового трудового договору правомірним, про визнання розірвання безстрокового трудового договору законним, про визнання дії посадових осіб направлені на невидачу належним чином оформленої трудової книжки у зв`язку з розірванням трудового договору здійсненими з порушенням приписів закону України та про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати по справі у вигляді судового збору компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан