Справа № 946/3419/20
Провадження № 2/946/2302/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Баннікової Н.В.,

при секретарі - Ромалійській М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, Служба у справах дітей Татарбунарської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мотивуючи тим, що відповідач не бере ніякої участі у вихованні та утриманні своїх синів, не дбає про їхній фізичний та духовний розвиток, їх навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з ними. 21 березня 2017 року між нею та ОСОБА_2 шлюб розірвано.

23.06.2020 року ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Баннікової Н.В. відкрито провадження по справі (а.с.18).

До судового засідання позивачка не з`явилась, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає, подав до суду копію нотаріально завіреної заяви про згоду на усиновлення чоловіком колишньої дружити своїх детій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги можуть бути задоволені з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 23 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 03 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.

21 березня 2017 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст. 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Так, відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» (від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. ( Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, а також орган опіки та піклування.

Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165, 168 СК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, Служба у справах дітей Татарбунарської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області 16.09.200 року, місце реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_1 ), відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 03 лютого 2016 року, актовий запис № 138), ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 23 жовтня 2013 року, актовий запис № 1303).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду.

Суддя:/підпис/ З оригіналом згідно Суддя: Н.В.Баннікова