Єдиний унікальний номер: 223/816/20
Провадження номер: 2/223/377/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі:

судді Луньової О.Г.

секретар Гнитько А.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в зв`язку з звільненням з роботи, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в зв`язку з звільненням з роботи, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 29.08.1988 року був прийнятий на роботу до відповідача. З весни 2019 року заробітна плата відповідачем в повному обсязі та своєчасно не виплачувалася. 30.01.2020 року позивача було звільнено з підприємства за п. 2 ст. 40 КЗпП України, внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, про що було видано наказ № 18-к від 30.01.2020 року. Виплата належних йому сум 30.01.2020 року відповідачем здійснена не була. Відповідачем була нарахована позивачу заробітна плата в сумі 109972,29 грн., яку було виплачено в повному обсязі лише 19.08.2020 року. Розмір середнього заробітку позивача за довідкою відповідача становить 728,17 грн. Позивач вважає, що відповідач, відповідно до ст. 117 КЗпП України, зобов`язаний сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку, що на час складання позовної заяви становить 101215,63 грн. Позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду в зв`язку з невиплатою належних йому сум, що виразилося у втраті засобів для існування на протязі 6 місяців, порушенні його життєвого укладу, призвело до необхідності шукати додаткові джерела доходу для забезпечення коштами для існування. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь: середній заробіток за весь час затримки розрахунку в зв`язку із звільненням з роботи в сумі 101215,63 грн.; суму в порядку відшкодування моральної шкоди - 5000 грн.; суму сплаченого ним судового збору - 1012,16 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив розглянути справу за його відсутності. У відзиві представник відповідача зазначив, що підприємством було виплачено позивачу належні йому кошти в повному обсязі в сумі 109972,29 грн., остаточний розрахунок було здійснено 19.08.2020 року. Відповідач не міг розрахуватися с позивачем у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, в зв`язку з відсутністю грошових коштів від реалізації на виплату заробітної плати, введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі підприємству за поставлену вугільну продукцію з боку покупців. Відповідач вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заявлений позивачем, не є співмірним, оскільки заборгованість перед позивачем відсутні. Щодо стягнення моральної шкоди позивачем не наведено підстав понесення ним моральних страждань, та у зв`язку з чим він їх поніс. Відповідач просив суд зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені на 50 %. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, зазначаючи про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на 50 %, у зв`язку з його не співмірністю з розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати, посилається на висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, яка визначає умови/підстави та обставини, які мають бути враховані судом при визначенні такої співмірності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що позивача прийнято на роботу наказом № 233-к від 29.08.1988 року, звільнено 30.01.2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, наказом № 18-к від 30.01.2020 року, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.6-8).

Відповідно до листа Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» № 2758 від 12.10.2020 року на час звільнення позивача нараховані грошові кошти склали 135777,09 грн. Сума до сплати у січні 2020 року складала 109972,29 грн. Було перераховано: 04.03.2020 року - 296,80 грн. та 1832,80 грн. платіжним дорученням № 77 від 04.03.2020 року; 23.03.2020 року - 7209,23 грн., як допомога в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за рахунок ФССВПТ, платіжним дорученням № 890 від 24.03.2020 року; 19.08.2020 року - 100633,46 грн. платіжним дорученням № 2695 від 19.08.2020 року (а.с.11-14). Станом на 01.09.2020 року всі нараховані кошти виплачені в повному обсязі. Середня заробітна плата на день звільнення позивача склала 728,17 грн. (а.с.10).

В судовому засіданні встановлено і не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 працював на Державному підприємству «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» і був звільнений з підприємства на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок всіх належних йому сум. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на день звільнення становила 728,17 грн. Зазначені обставини не підлягає доказуванню, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки кожна зі сторін посилається на вказані обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданому суду позові.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Пункт 21 зазначеної постанови передбачає, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення становить 728,17 грн., що підтверджується листом Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» № 2758 від 12.10.2020 року, не оспорюється сторонами та не підлягає доказуванню.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача.

Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за весь час розрахунку в зв`язку з звільненням з роботи за період з 30.01.2020 року по 19.08.2020 року в сумі 101215,63 грн., яку останній вираховував виходячи з 93 робочих днів, за які має бути оплачений середній заробіток, та середньоденного заробітку в сумі 728,17 грн.

Суд з даним розрахунком позивача не погоджується. Оскільки розрахунок з позивачем мав бути здійснений відповідачем не пізніше наступного дня після звільнення, тобто 31.01.2020 року, а останні грошові кошти в сумі 100633,46 грн. відповідачем було перераховано позивачу 19.08.2020 року, то розрахунок відшкодування, відповідно до ст. 117 КЗпП України, слід виконати за період з 31.01.2020 року до 18.08.2020 року включно.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» № 1133/0/206-19 від 29.07.2019 року кількість робочих днів, за які має бути оплачений середній заробіток ОСОБА_1 , з 31.01.2020 року до 18.08.2020 року, включно, становить 137 днів.

Таким чином, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме з 31.01.2020 року до 18.08.2020 року, включно, який підлягає відшкодуванню позивачеві Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» становить 99759,29 грн. (137 робочих днів х 728,17 грн. = 99759,29 грн.).

Згідно актів про початок цілозмінних простоїв по Державному підприємству «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» від 08.12.2019 року, 02.01.2020 року, 03.02.2020 року, 19.03.2020 року та актів про продовження цілозмінних простоїв від 02.04.2020 року, 25.06.2020 року, 01.07.2020 року, 19.10.2020 року, через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» обмежує постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с.25-28).

Суд враховує, що з січня 2020 року по 27.10.2020 року відповідачем заробітна плата з нарахуваннями виплачувалася в основному за рахунок коштів Державного бюджету. За вказаний період виплачено 219,6 млн. грн. за рахунок коштів Державного бюджету і лише 45 млн. грн. за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції, в зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів від реалізації на виплату заробітної плати, введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі підприємству за поставлену вугільну продукцію з боку покупців.

Суд також враховує, що між позивачем та відповідачем не було спору з приводу розміру належних до виплати позивачу сум за трудовим договором на день звільнення. Всі нараховані позивачу кошти були виплачені в повному обсязі станом на 01.09.2020 року, тобто на день подачі позивачем до суду позову про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку був відсутній спір між сторонами щодо стягнення заборгованості по заробітній платі. Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в зв`язку із звільненням з роботи лише 19.10.2020 року, тобто через два місяці після виплати йому всіх нарахованих сум.

Враховуючи викладене, висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, на 50 % та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 49879,65 грн., що буде в повній мірі дотримано балансу та принципу розумності, справедливості та пропорційності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 13 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

В судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями відповідача, а саме порушенням термінів здійснення розрахунку при звільненні, порушено, гарантоване ст. 43 Конституції України, право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, що призвело до моральних страждань позивача, який більше 30 років працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», звільнений у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, що перешкоджало продовжувати виконувати роботу, а наслідком невиплати при звільненні всіх сум, що належали позивачу від підприємства, стало погіршення матеріального становища ОСОБА_1 , що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел доходу для забезпечення власного утримання та утримання родини.

Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь позивача ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 5000,00 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову в сумі 1012,15 гривень, що підтверджується квитанцією від 16.10.2020 року (а.с.1).

Враховуючи, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 522,96 гривень (54879,65 х 1012,15 / 106215,63).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись ст.23 ЦК України, ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. 12, 13, 76, 77, 82, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в зв`язку з звільненням з роботи, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи в розмірі 49879 (сорок дев`ять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 65 копійки.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , втрати зі сплати судового збору в розмірі 522 (п`ятсот двадцять дві) гривні 96 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області О.Г.Луньова