КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №372/1600/19
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Проходи Юрія Вікторовича на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 6 травня 2019 року (суддя Потабенко Л.В.) за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

встановила:

у квітні 2019р. ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на автомобіль MERCEDES-BENZ ML-320, 2009 року випуску, НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 , та земельну ділянку, площею 2,0000 га, кадастровий номер :06:016:0047, розташовану на території Великодмитрівської сільської ради Обухівського району Київської області, с. Великі Дмитровичі, зареєстровану на ім`я ОСОБА_3 , із накладенням заборони вчиняти дії з відчуження.

Обґрунтовуючи заяву, заявник зазначала, що з 12 червня 1991 року перебувала ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 6 березня 2018 року. У шлюбі ними було придбано автомобіль MCRCEDBS-BENZ ML-320, 2009 року випуску, та земельну ділянку, площею 2,000 га на території Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області, с. Великі Дмитровичі, право власності на які зареєстровано на ОСОБА_3 .

Заявник посилалася на те, що має намір звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя, однак з інформації, розміщеної в Інтернеті, вона дізналася, що ОСОБА_3 здійснює продаж вищезазначеного майна, що в свою чергу може утруднити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 6 травня 2019 року заяву задоволено, з метою забезпечення позову накладено арешт на майно, що входить до складу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та оформлено на ОСОБА_3 , а саме: на автомобіль MERCEDES-BENZ ML-320, 2009 року випуску, НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , білого кольору, зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 , із накладенням заборони вчиняти дії з відчуження, та на земельну ділянку, площею 2,0000 га, кадастровий номер :06:016:0047, розташовану на території Великодмитрівської сільської ради Обухівського району Київської області, с. Великі Дмитровичі, зареєстровану на ім`я

ОСОБА_3 , із накладенням заборони вчиняти дії з відчуження.

У поданій апеляційній скарзі адвокат Прохода Ю.В., в інтересах ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, просить ухвалу суду в частині накладення арешту на земельну ділянку скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви в цій частині. В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Представник апелянта зазначає, що накладення арешту на земельну ділянку порушує права ОСОБА_1 на земельну ділянку, яка є предметом договору іпотеки від 24 жовтня 2006 року, право вимоги за яким набув ОСОБА_1 відповідно до договору про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С.С. 28 листопада 2019р.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

У судовому засіданні 20 жовтня 2020р. ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, зазначивши, що він не мав наміру та і не міг здійснювати продаж земельної ділянки, так як вона була передана у іпотеку у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, про що була обізнана ОСОБА_2 .

У подальшому ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи 10 листопада 2020 року, що підтверджується розпискою (с.с.99), у судове засідання не з`явився, клопотання про його перенесення не подав, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги через свого представника адвоката Панченка О.В. (с.с.94, 106-107), двічі у судове засідання не з`явилася, явку свого представника не забезпечила.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Панченко О.В. 10 листопада 2020р. на електронну пошту апеляційного суду направив заяву про відкладення розгляду справи, з посиланням на наявність у нього ознак ГРВІ, причини неявки ОСОБА_2 не повідомив.

Крім того, представником позивача до заяви не надано доказів, які підтверджують наявність в нього ГРВІ, тому причини неявки позивача та її представника визнані колегією суддів неповажними.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення.

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

ОСОБА_2 та її представник адвокат Панченко О.В. були повідомлені

належним чином про апеляційне провадження та про призначенні судові засідання, за бажанням, мали можливість прийняти участь у апеляційному розгляді та висловити свою думку по апеляційній скарзі, але не виявили такої готовності, тому колегія суддів, враховуючи строк розгляду апеляційним судом апеляційної скарги на ухвалу суду, провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Проходи Ю.В. та ОСОБА_3., які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Ухвала суду в частині накладення арешту на автомобіль не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З наданої заявником до апеляційної скарги Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,

Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30 липня 2020р., вбачається, що земельна ділянка, площею 2.000 га, розташована на території Великодмитрівської сільської ради Обухівського району Київської області, с. Великі Дмитровичі, кадастровий номер :06:016:0047, є предметом договору іпотеки від 24 жовтня 2006 року і приватним нотаріусом КМНО Копійкою В.В. проведено державну реєстрацію обтяжень на вказане майно (с.с.78-80).

Згідно копії договору про відступлення прав (цесії) від 12 лютого 2020р., укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 , та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 28 квітня 2020р., до ОСОБА_1 перейшло право вимоги за іпотечним договором від 24 жовтня 2006р., укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Копійкою В.В. за реєстровим № 7374.

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека, як правовий інститут, виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами, майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Отже, накладення арешту на предмет іпотеки порушує право іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Таким чином, накладення судом арешту на земельну ділянку, яка є предметом іпотеки, порушує права іпотекодержателя ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_2 , не перевірив чи є спірне майно предметом іпотеки і не врахував вказані обставини.

Також, суд першої інстанції належним чином не пересвідчився, що надане позивачем інтернет-оголошення про продаж земельної ділянки, було опубліковано відповідачем, так як відповідач ОСОБА_3 заперечує свій намір продати земельну ділянку і стверджує, що такої можливості не мав, так як земельна ділянка була передана у іпотеку, а кредитна заборгованість ним погашена не була.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, є передчасним.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення

повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала судом постановлена без повного з`ясування обставин справи, а також з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню в частині накладення арешту на земельну ділянку, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви у вказаній частині.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Проходи Юрія Вікторовича задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 6 травня 2019 року в частині накладення арешту на земельну ділянку, площею 2.0000 га, розташовану на території Великодмитрівської сільської ради Обухівського району Київської області, с. Великі Дмитровичі, кадастровий номер :06:016:0047, зареєстровану на ім`я ОСОБА_3 із накладенням заборони вчиняти дії з відчуження, скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначену земельну ділянку відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк