У Х В А Л А

30 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 754/12759/17

провадження № 61-10416ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Л. О., ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванов Павло Юрійович, про визнання недійсним договорів відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорам,

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2020 року представник ПАТ «УПБ», засобами поштового зв`язку, направив на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року в указаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

У жовтні 2020 року від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «УПБ» з ринку до Верховного суду надійшло на виконання вимог ухвали від 03 серпня 2020 року клопотання разом із квитанцією про сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

При цьому під порушенням норм матеріального та процесуального права розуміється певна (певні) норма (норми) певного закону (законів), у випадках передбачених частиною 2 статті 376 ЦПК України (порушення норм матеріального права) або здійснення процесуальних дій всупереч приписам процесуального закону (порушення норм процесуального права).

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду (абзац 2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини 2 статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини 2 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Отже, у касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та/або пункт ( абзац та/або пункт) статей 392 та/або 411 ЦПК України який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) подачі цієї касаційної скарги та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав).

Суд в свою чергу в контексті статті 13 позбавлений повноважень з власної ініціативи трактувати зазначену скаржником підставу касаційного оскарження судового рішення, а має право розглядати касаційну скаргу лише в чітко визначений скаржником межах в силу принципу змагальності цивільного судочинства. Таким чином, поряд з посиланням на підставу касаційного оскарження, визначену законом, повинно бути надане розгорнуте мотивування такої підстави, в межах якої суд уповноважений цивільним процесуальним законодавством розглядати касаційну скаргу,

Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається, зокрема, на неврахування судами висновків Верховного Суду, які викладені у перелічених в касаційній скарзі постановах, разом із тим в касаційній скарзі відсутні посилання як на підставу оскарження судових рішень на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України із відповідним обґрунтуванням щодо норм права які застосовані без їх врахування.

Разом із тим, в касаційній скарзі заявник формально посилається на допущення судами істотних порушень норм процесуального права, однак відповідний пункт частини 2 статті 389, пункт і частину статті 411 ЦПК не зазначає.

За таких обставин, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій при посиланні на невраховані судами висновки суду касаційної інстанції вказати порушені норми матеріального та/або процесуального права, відповідні пункти частини 2 статті 389 ЦПК України, пункт частини 1 та/або 3 статті 411 ЦПК України із належними обґрунтуваннями наявності порушень допущених судами разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали.

За змістом статті 127 ЦПК України встановлений судом строку може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З метою недопущення порушення принципу доступу до правосуддя, Верховний Суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги, з урахуванням вимог, викладених в мотивувальній частині цієї ухвали.

Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Роз`яснити заявнику, що у разі невиконання вищевказаних вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Керуючись статтями 127, 185, 390, 392, 393, 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Продовжити Публічному акціонерному товариству «Український Професійний Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк для усунення недоліків касаційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року, який не може перевищувати десять днів з дня вручення заявнику даної ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров