Номер провадження: 22-ц/813/7686/20
Номер справи місцевого суду: 523/2524/20
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2020 року про передачу справи за підсудністю по справі в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Будівельна компанія «Материк» про визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2020 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Будівельна компанія «Материк» про визнання правочинів недійсними (а.с 1-7).

18 лютого 2020 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Кисельов В.К.) цивільну справу № 523/2524/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Будівельна компанія «Материк» про визнання правочинів недійсними передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду Одеської області (а.с 14).

20 липня 2020 року канцелярією Суворовського районного суду м. Одеси зареєстровано апеляційну скаргу на ухвалу від 18 лютого 2020 року. Апелянт пояснює, що не знає, яким правочином і коли точно його дружина на початку 2019 року переоформила без його дозволу їх інвестиційний пай на їхню доньку ОСОБА_3 . На думку апелянта, оскільки цей позов стосується інвестиційного паю, який є цінними паперами, а не нерухомим майном, тобто для цього позову не може бути застосована виключна підсудність, а має бути застосована загальна підсудність. При винесенні оскаржуваної ухвали суд не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт просить скасувати Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2020 року. Поновити строк на апеляційне оскарження (а.с.21-23).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2020 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач просить визнати незаконною та недійсною передачу інвестиційного паю на придбання АДРЕСА_1 в житловому комплексі «Еко-Соларіс», відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позов має бути пред`явлено за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2020 року до Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 була подана позовна заява до ОСОБА_2 , третя особа: Будівельна компанія «Материк» про визнання правочинів недійсними. В своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просив суд: зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 залучити до матеріалів справи усі документи стосовно інвестиційного паю на придбання АДРЕСА_1 в житловому комплексі «Еко- Соларіс»; визнати незаконною та недійсною передачу інвестиційного паю на придбання АДРЕСА_1 в житловому комплексі «Еко-Соларіс» від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

Апелянт оскаржуючи рішення суду першої інстанції зазначив, що фактично предметом пред`явленого позову не є нерухоме майно, а лише право на майно, яке буде створено в майбутньому, тобто майнові права, а тому, застосування при визначенні підсудності даної справи норм ст.30 ЦПК України є помилковим і справа повинна розглядатись за місцем її проживання як відповідача. Апеляційний суд не приймає наведені доводи апелянта виходячи з наступного.

Статтею 30 ЦПК України визначено категорії справ, за якими застосовується виключна підсудність.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», зокрема п.42, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК (в редакції Закону 2004 року), в редакції від 03.10.2017 року - ст. 30 ЦПК України). Відповідно до положень статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364,367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370,372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 перелік позовів, для яких установлена виключна підсудність, розширеному тлумаченню не підлягає. Правила виключної підсудності діють також у випадку пред`явлення кількох позовних вимог, пов`язаних між собою, якщо на одну з них поширюється виключна підсудність.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються відповідно до частини першої статті 114 ЦПК (в редакції Закону 2004 року) за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об`єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред`являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Згідно ст. 190 ЦК України майном вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а також майнові права. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами.

Згідно матеріалів справи спір між сторонами виник щодо передачі на інвестиційного паю на придбання АДРЕСА_1 в житловому комплексі «Еко-Соларіс» від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

Оскільки даний спір виник з приводу набуття у власність нерухомого майна (квартири), обраний позивачем спосіб захисту спрямований на захист його права власності на це майно, тобто спір виник щодо нерухомого майна, яке територіально розташоване у в селі Крижанівка Лиманського району Одеської області, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що спір слід розглядати за місцезнаходженням вказано майна, тобто за правилами виключної підсудності відповідно до вимог ст. 30 ЦПК України.

Інших обґрунтувань незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, положення діючого національного законодавства, роз`яснення Верховного Суду України, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржувану ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

О.С. Комлева

М.М. Драгомерецький

11.11.2020 року м. Одеса