КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Гуля В.В., Сержанюка А.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення її до спірної квартири, мотивованим тим, що їй належить 1/3 квартири АДРЕСА_1 . Відповідач, як співвласник зазначеної квартири, чинить їй перешкоди у користуванні зазначеним жилим приміщенням. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2013 року було зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належній їй на праві власності кватрирою та надати ключі від квартири. Вказане рішення набрало законної сили, проте не виконано, виконавчий лист повернуто стягувачу, оскільки потрапити до кватири було неможливо. У подальшому, вона звернулася до Печерського УП ГУНП в м. Києві із заявою про встановлення осіб, які проживають у квартирі АДРЕСА_1 . Працівниками поліції були здійснені неодноразові виходи, проте двері ніхто не відчинив. Відповідач змінив замки, наразі перебуває за кордоном. Встановити мешканців, які проживають у спірній квартирі не вбачається можливим, оскільки двері ніхто не відчиняє. Вказала, що як співвласник квартири позбавлена права користуватися належним їй майном.

Просить суд зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити її у вказану квартиру. Також просить стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року провадження у даній справі закрито у зв`язку із виявленням обставин спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для вирішення питання щодо закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалася на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повторне звернення позивача до суду з тих же самих питань, які вже були предметом розгляду, за яким ухвалено судове рішення, видано виконавчий лист та повернуто виконавчий лист стягувачу. Вказала, що предметом спору у 2013 році було усунення перешкод у користуванні власністю шляхом надання доступу до квартири працівників Київської міської БТІ з метою проведення реєстрації права власності, зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні власності, зобов`язати надати ключі від квартири, а підставою позову було те, що позивач не могла зареєструвати право власності на квартиру, оскільки відповідач не надає їй ключі від квартири та не допускає працівників БТІ до житла для складання технічної документації. Предметом даного позову є вселення позивача до квартири як співвласника, якому іншим співвласником чиняться перешкоди, а підставою даного позову є створення позивачу перешкод іншим співвласником, який змінив замки на вхідних дверях. Саме за захистом права власника на вільне володіння та користування майном звернулася ОСОБА_1 до суду із даним позовом. Суд не врахував зазначеного та не врахував, що негаторний позов може бути пред'явлено упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач та третя особа не скористалися.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так, закриваючи провадження у даній справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що позивач захистивши своє порушене право шляхом ухвалення відповідного судового рішення та в подальшому реалізовуючи своє право на його примусове виконання шляхом звернення до органу виконавчої служби, одержавши постанову про повернення виконавчого документа, не оскарживши дії/бездіяльність державного виконавця, погодилась зі станом існуючих речей. Суд зазначив, що у позивача були всі необхідні механізми захисту порушеного права, однак засобами їх реалізації не може бути повторне звернення до суду з тих же самих питань, які вже були предметом розгляду, за яким ухвалено судове рішення, видано виконавчий лист та повернуто виконавчий лист стягувачу.

Проте, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Так, пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2013 року, ухваленим у справі № 2-3957/12, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод в користуванні квартирою задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні належною їй 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 та надати їй ключі від означеної квартири. В задоволені позову ОСОБА_2 до Печерської районної в м. Києві державної адміністраціїї, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиціїї в м. Києві в особі відділу державної реєстраціїї прав на нерухоме майно, про скасування розпорядження про приватизацію квартири та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло відмовлено.

Предметом позову у даній справі було усунення перешкод у користуванні власністю шляхом надання доступу до квартири працівників Київського міського БТІ з метою проведення реєстрації права власності, оскільки відповідач не надав ключі від квартири та не допускав працівників БТІ для складання технічної документації. Підставою такого позову слугувало те, що ОСОБА_1 не могла зареєструвати право вланості на 1/3 частку спірної квартири за рішенням суду.

Разом з тим, предметом позову ОСОБА_1 , поданого у вересні 2018 року у даній справі, є вселення її до спірної квартири як співвласника, якому чинять перешкоди у користуванні власністю. Підставою позову слугувало створення відповідачем першкод позивачу у вселенні, оскільки останній змінив замки на вхідних дверях, а тому вона позбавлена права на користування належним їй майном.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у вказаних справах не є тотожними предмет та підстави спору, а тому закриття провадження у даній справі є передчасним та неправомірним. Суд не взернув увагу на те, що обставини зазначені у позові ОСОБА_6 які стали підставою звернення до судуд виникли вже після ухвалення судом рішення у справі № 2-3957/12.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не з`ясував підстави поданого у вересні 2018 року ОСОБА_1 позову та передчасно вирішив питання про закриття провадження, що призвело до постановлення помилкової ухвали та відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до вимог ст.374 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 386, 389 ЦПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 травня 2020року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: В.В. Гуль

А.С. Сержанюк