Провадження № 2/331/414/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В.М.

за участю секретаря Рухлової М.Ю.,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики від 27.05.2011 р. на суму 45 405,00 грн. строком повернення не пізніше 20.07.2011 р. У зв`язку з не виконанням договору позики, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2012 р. по справі № 0818/936/2012 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 45 405,00 грн. основного боргу та 36% річних згідно п. 5 договору позики станом на 01.06.2012 р. у розмірі 13 621,50 грн. Відповідач зобов`язання за договором станом на 01.10.2019 р. не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, з урахуванням чого 36 % річних підлягають нарахуванню та стягненню з відповідача на користь позивача за період з 01.06.2012 р. по 01.10.2019 р., що становить 119 869,20 грн. Крім того, з відповідача підлягають також стягненню інфляційні втрати у сумі 57 971,20 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача згідно п. 5 договору позики від 27.05.2011 р. 36% річних у розмірі 119 869,20 грн., інфляційні втрати у розмірі 57 971,20 грн., а також судові витрати.

Ухвалою суду від 21.12.2019 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

30.01.2020 року відповідачем подано відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги визнає частково. Сторона відповідача заявляє про застосування позовної давності та допускає можливість стягнення суми інфляційних втрат лише в межах позовної давності, а саме в межах трьох років. Вимоги в частині стягнення 36% річних не визнає в повному обсязі, договір позики від 27.05.2011 року відповідач не підписував. Не заперечує факт написання ним у 2011 році розписки на ім`я позивача, відповідно до якої взяв у борг суму грошових коштів у розмірі близько 45 тисяч гривень. На думку ОСОБА_2 підпис у договорі від 27.05.2011 р. від його імені виконано іншою особою. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд позовні вимоги задовольнити частково, в межах стягнення інфляційних втрат за період 3-х років.

Ухвалою суду від 05.02.2020 року постановлено про перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

11.02.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що вимоги про стягнення 36% річних та індексу інфляції за весь час прострочення (тобто з 2012 року) є законними та обґрунтованими, відповідають вимогам законодавства. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2012 р. по справі № 0818/936/2012 встановлено, зокрема, факт укладання договору позики від 27.05.2011 р., п. 5 якого передбачено 36% річних, вказані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду дійсної цивільної справи в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Відповідач був присутній під час розгляду Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя цивільної справи № 0818/936/2012, рішення суду від 15.08.2012 не було оскаржено в апеляційному порядку. Таким чином, відповідач погодився з рішенням суду та встановленими судом обставинами, у тому числі із фактом укладення договору позики від 27.05.2011 р. Ініціювання проведення експертизи є безпідставним, спробою уникнути відповідальності за невиконання зобов`язання, не відповідає матеріалам справи та спрямоване на затягування її розгляду. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 27.04.2020 року представнику відповідача відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 27.04.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті із викликом сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про проведення судового засідання без участі сторони відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві і в заяві про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2012 року по справі № 0818/936/2012 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позики від 27.05.2011 року у розмірі 45 405,00 грн., 36 % річних згідно з п. 5 договору позики у розмірі 13 621,50 грн., судовий збір у розмірі 668,66 грн., а всього стягнуто суму у розмірі 59 695,16 грн.

Рішення набрало законної сили 17.10.2012 року.

Відповідач рішення суду про стягнення коштів на користь позивача станом на дату подачі позову добровільно не виконав і борг залишився несплаченим, що не заперечувалось стороною відповідача в ході розгляду справи.

У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 5 договору позики від 27.05.2011 року передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36 процентів річних від простроченої суми, що встановлено в рішенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2012 року.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав у повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбаченої статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, між сторонами існувало зобов`язання, яке є грошовим. Дане зобов`язання було простроченим, оскільки відповідач ОСОБА_2 своєчасно його не виконав, борг позивачу не повернув, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню вимоги ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених в статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Зважаючи на те, що до вимоги про стягнення трьох процентів річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат підлягає застосуванню загальний (трирічний) строк позовної давності, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, посилання позивача на інші правові висновки не мають правового значення.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у межах строків позовної давності (за три роки, що передували зверненню позивача до суду).

Позивач звернувся до суду 27.09.2019 року, шляхом направлення позову засобами поштового зв`язку, про що свідчить відмітка на поштовому конверті, таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума інфляційних втрат та 36 % річних за період з 27.09.2016 року по 27.09.2019 року.

Розмір 36% річних від невиконаного грошового зобов`язання за період з 27.09.2016 р. по 27.09.2019 р., складає суму в розмірі 49 037,40 грн. (45 405,00*36/100/365*1095, де 45 405,00 грн. - сума невиконаного грошового зобов`язання, 1095 - кількість днів прострочення).

Позивачем долучено до матеріалів справи, зокрема, розрахунок інфляційних витрат № 2 з урахуванням строку позовної давності за період з жовтня 2016 року по травень 2019 року в розмірі 16 913,04 грн.

Однак, за період з жовтня 2016 року по травень 2019 року, сукупний індекс інфляції склав 137,25, а тому інфляційна складова на суму боргу в розмірі 45 405,00 грн. за цей період становить 16 913,36 грн. (45 405*137,25/100 45 405).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що відповідачем не виконане грошове зобов`язання перед позивачем, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в межах строків позовної давності та стягнення з відповідача на користь позивача 49 037,40 грн. 36% річних згідно з п. 5 договору позики від 27.05.2011 р. та 16 913,04 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2016 року по травень 2019 року також в межах заявлених позовних вимог.

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак із відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 659,35 грн. (1778,00 х (49 037,40 + 16 913,04 ) / (119 869,20 + 57 971,20), відповідно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 509, 510, 526, 530, 610-612, 625, 629 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) згідно п. 5 договору позики від 27.05.2011 р. 36 % річних у розмірі 49 037 (сорок дев`ять тисяч тридцять сім) гривень 40 копійок та інфляційні втрати у розмірі 16 913 (шістнадцять тисяч дев`ятсот тринадцять) гривень 04 копійки.

Стягнути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 659,35 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 10.11.2020 року.

Суддя: В.М. Світлицька