ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8837/20 Справа № 213/1787/20 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Свистунової О.В., Городничої В.С.

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок нещасного випадку на підприємстві

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок нещасного випадку на підприємстві.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що з 10 квітня 2000 року він працював на АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». Під час перебування на робочому місці та виконання трудових обов`язків 29 березня 2019 року з ним стався нещасний випадок. В період з 29 березня 2019 року по 02 травня 2019 року, перебував па стаціонарному лікуванні з діагнозом: забійна рана лівої вушної раковини ЗТГКЮ, перелом 9-11 ребер праворуч, перелом кісток тазу, обох лонних кісток, сідничних кісток, крижі ліворуч. Перелом поперекових відростків L1,L2,L3,L4 ліворуч. Внечеревний розрив січового міхура. Множинні забої, крововиливи тулубу, кінцівок. Ускладнення: позачергова гематома з проривом в черевну порожнину. Гемоперітонеум. Гематурія. ШОК-2. Актом проведення розслідування нещасного випадку від 03 квітня 2019 року та Актом про нещасний випадок від 04 квітня 2019 року визнано, що нещасний випадок, що стався 29 березня 2019 року пов`язаний з виробництвом. МСЕК від 24 липня 2019 року йому було первинно встановлено 80% втрати професійної працездатності з 24 липня 2019 року по 01 серпня 2020 року та II групу інвалідності, у зв`язку з трудовим каліцтвом з ураженням ОРА. Позивач зазначає, що після отриманих травм перебував у вкрай тяжкому стані, гарантій на життя практично не було, з березня 2019 року по серпень 2019 року був прикутий до ліжка, не міг навіть сидіти. Потребував постійного стороннього догляду та допомоги, оскільки був позбавлений можливості себе обслуговувати, біля нього постійно знаходився хтось із рідних (дружина, батьки, сестри, тощо). Він відчував нестримний біль, тому йому постійно вводили обезболюючі препарати, що згодом негативно сказалося на стані його здоров`я, зруйнувало печінку, яку також виникла необхідність лікувати. Весь цей час, тобто майже 5 місяців, в тазовій частині стегон у нього був апарат «Єлізарова», кості утримались на металевій конструкції. До цього часу він не може довго ходити, оскільки болять кістки тазу та стегон, не зростається подрібнена тазова кістка. Зазначав, що на час нещасного випадку на його утриманні знаходились дружина, яка не працювала, оскільки знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, і двоє малолітніх дітей, однак з березня по вересень 2019 року сім`я залишилася без доходів, оскільки перші регресні кошти йому було виплачено тільки у вересні 2019 року. Тривалий процес лікування ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя, він не може самостійно пересуватись, виконувати елементарні щоденні життєві звички, побутові обов`язки. Отримані тілесні ушкодження, що призвели до втрати працездатності, систематичної необхідності отримувати медичну допомогу, викликають у нього відчуття психологічного дискомфорту та порушення душевної рівноваги, вираженої у відчуттях розпачу, тривоги, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це негативно позначається на його душевному та фізичному стані і стані його родини, якій він не може приділяти належної уваги, і навпаки вважає себе тягарем для своїх рідних. Вважає, що внаслідок нещасного випадку йому була спричинена моральна шкода, яку має відшкодувати работодавець, тобто відповідач. Розмір моральної шкоди розраховано, виходячи із 80 мінімальних заробітних плат, розмір якої відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» становить 4723,00 грн. (4723,00 грн. х 80 = 377 840 грн.). Вважає, що така сума буде еквівалентною завданим моральним стражданням і буде відповідати принципу розумності, виваженості і справедливості. Просив стягнути з АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на підприємстві, 377840,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 160 000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір у розмірі 1600 грн. на користь держави в особі Державної судової адміністрації України.

В апеляційній скарзі АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» просять рішення суду від 25 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2020 року, збільшивши розмір стягнутої судом моральної шкоди з 160000 грн. до 250000 грн., посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування судом обставин справи.

АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» у відзиві на апеляційну скаргу, подану ОСОБА_1 , просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, позивач ОСОБА_1 з 10 квітня 2000 року працював слюсарем черговим та з ремонту устаткування 5 розряду у ПАТ «ПГЗК», правнонаступником якого є відповідач АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с. 9-11).

Відповідно до Акту №4 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 04 квітня 2019 року, затверджений Головою Правління ПАТ «ПІВДГЗК», 29 березня 2019 року в управлінні ДТК з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, який визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с.17-19).

Згідно з Актом проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 03 квітня 2019 року встановлено, що нещасний випадок, який стався з позивачем є таким, що пов`язаний з виробництвом.

Особою, дії або бездіяльність якої призвели до настання нещасного випадку на виробництві є ОСОБА_2 - механік дільниці з ремонту технологічного устаткування № 5 УДТК ПАТ «ПІВДГЗК», який недостатньо здійснював безпосереднє керівництво роботою з охорони праці у зміні, не повністю забезпечив безпечні умови праці підлеглого персоналу, чим порушив п. 2.16 Посадової інструкції механіка дільниці по ремонту технологічного обладнання № 5 УДТК, не контролював дотримання підлеглим персоналом правил та норм охорони праці, чим порушив п. 2.18 Посадової інструкції механіка дільниці по ремонту технологічного обладнання № 5 УДТК.

У висновку зазначено, що ОСОБА_1 - слюсар черговий з ремонту устаткування не переконався щодо можливості падіння, перекидання або сповзання вантажу, чим порушив вимоги п. 3.13 Інструкції з охорони праці № 40 49 для стропальщика (а.с. 12-16).

Відповідно до Довідки МСЕК від 24 липня 2019 року, позивачу з 24 липня 2019 року по 01 серпня 2020 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності 80% та ІІ групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва з ураженням ОРА (а.с.20).

При повторному огляді МСЕК від 15 липня 2020 року позивачу підтверджено 80 % втрати професійної працездатності та ІІ групу інвалідності з 01 серпня 2020 року по 01 серпня 2021 року (а.с.84).

Наданою позивачем випискою з медичної карти стаціонарного хворого підтверджено, що позивач після отримання травми в період з 29 березня 2019 року по 02 травня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР», лікарями якої рекомендовано останньому амбулаторне лікування, хода за допомогою милиць до 6 місяців, демонтаж АЗФ через 4 місяці (а.с.22).

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з медичних висновків, акту проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 29 березня 2019 року, наявний причинно-наслідковий зв`язок між порушенням відповідачем норм з безпеки праці та нещасним випадком на виробництві, наслідком якого стала стійка втрата позивачем професійної працездатності - 80 відсотків та отримання ним 2 групи інвалідності.

Таким чином, встановлено, що втрата ОСОБА_1 професійної працездатності, отримані ним травми, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

Ушкодженнями здоров`я ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях через погіршення стану здоров`я, фізичний біль, необхідність постійного лікування, втрати професійної працездатності та встановлення другої групи інвалідності, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку з ушкодженням здоров`я та втратою працездатності, з урахуванням вимог справедливості, співмірності та розумності суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , стягнувши з відповідача на користь позивача 160 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам чинного законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в п.13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями, а також постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року (провадження №14-288цс19).

Доводи апеляційної скарги АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» щодо відсутності неправомірних дій з боку відповідача та недоведеності ступеню страждань позивача є безпідставними.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи є необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарга ОСОБА_1 стосовно того, що стягнутий судом розмір матеріальної шкоди є заниженим, колегія суддів вважає необґрунтованими. Визначений судом першої інстанції розмір матеріальної шкоди належними чином обґрунтований з урахуванням усіх обставин, визначених судом істотними.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційних скаргах не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді