Дата документу 10.11.2020 Справа № 321/1456/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2609/20 Головуючий у 1-й інстанції: Машкіна Н.В.
Є.У.№ 321/1456/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковська А.В.,

Кримська О.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Фермерського господарства «Вікторія» до Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , про визнання недійсними і скасування постанови і акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу,

за апеляційною скаргоюФермерського господарства «Вікторія» в собі керівника ОСОБА_2 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 р. ФГ «Вікторія» звернулося до суду з позовом до Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби, третя особа ОСОБА_1 , про визнання недійсними і скасування постанови та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

В обґрунтування позову зазначено, що на виконанні Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 56649703 з примусового виконанню виконавчого листа №321/292/15-ц, виданого Михайлівським районним судом Запорізької області 3 вересня 2015 року про стягнення з ФГ «Вікторія» на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 327 757,74 грн.

19 вересня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якою передано ОСОБА_1 зерноочисну установку ЗОУ-25. Актом державного виконавця від 19 вересня 2019 року вказане майно було передано ОСОБА_1 у власність. При здійснені опису та арешту майна боржника у позивача була відсутня ЗОУ-25, натомість він був власником зерноочисного комплексу 20, який відноситься до інженерних споруд, тобто є нерухомим майном.

Проте, державним виконавцем не була отримана технічна документація на вказане описане та арештоване майно, що призвело до його неправильної оцінки та встановлення черговості продажу майна.

Тому, на думку позивача, в порушення ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем реалізовано нерухоме майно до того, як було реалізоване наявне рухоме майно боржника, на яке виконавець мав звернути стягнення першочергово.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 червня 2020 року відмовлено у задоволені позову.

Судове рішення мотивовано тим, що передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу відбулася із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а отже відсутні підстави для задоволення позову. В процесі здійснення виконавчих дій, зокрема, при арешті і опису інженерної споруди був присутній представник боржника, будь-яких зауважень не заявляв, у передбаченому законом порядку дії виконавця і оцінку майна не оскаржував.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ФГ «Вікторія» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу сторони по справі не надали, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Михайлівського районного відділу ДВС перебуває виконавче провадження № 56649703 з примусового виконання виконавчого листа №321/292/15-ц, виданого Михайлівським районним судом Запорізької області 3 вересня 2015 року про стягнення з ФГ «Вікторія» на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 327757,74 грн.

В ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем було виявлено рухоме і нерухоме майно, частина із якого була описана і реалізована, а частина оголошена у розшук.

Зокрема, 23.01.2018 реалізовано з електронних торгів будівлі та споруди господарського двору за адресою: АДРЕСА_1 , будівля СТФ за адресою: АДРЕСА_1 , будівля конюшні за адресою: АДРЕСА_1 , а 25.01.2018 року - будівлі плотні з кузнею за адресою: АДРЕСА_1 , будівля ДКУ за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 56-67).

Належне боржникові рухоме майно (транспортні засоби та сільськогосподарська техніка - 17 одиниць) оголошені у розшук з 2017 року, який до теперішнього часу не дав результатів.

Постановою державного виконавця від 07.06.2018 виконавчий документ повернуто стягувачу через відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення.

За рахунок реалізації нерухомого майна боржника погашено 91 020,99 грн. Іншого нерухомого майна, на яке можливо було звернути стягнення у вказаному виконавчому провадженні, не встановлено (а.с. 50-52).

Після повторного пред`явлення до виконання виконавчого документу 22.06.2018 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, в ході якого при проведенні огляду території за адресою АДРЕСА_2 , державним виконавцем було проведено опис та арешт рухомого майна боржника, де пунктом 43 описано ЗОУ-25, б/в, 1 шт.

Постановою державного виконавця від 5 грудня 2018 року про опис та арешт майна боржника було накладено арешт на майно боржника ФГ «Вікторія», зокрема в пункт 43 опису зазначено ЗОУ (зерноочисна установка) 25 1 шт (а.с. 7-10).

Представник боржника був присутній при описі та арешті ЗОУ, будь-яких зауважень щодо неправомірності дій державного виконавця не заявляв, підписав акт опису і арешту майна без зауважень.

19 вересня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, якою передано ОСОБА_1 ЗОУ (зерноочисну установку) - 25 (а.с. 11).

Із вказаної постанови вбачається, що арештоване майно за оцінкою, визначеною державним виконавцем, було передане на реалізацію до ДП «СЕТАМ». Згідно повідомлення організатора майно тричі передавалося на реалізацію, проте реалізовано не було, у зв`язку із чим була здійснена його переоцінка.

Актом державного виконавця від 19 вересня 2019 року ЗОУ (зерноочисну установку)-25, на загальну суму 247 698 грн. було передано ОСОБА_1 у власність (а.с. 12).

З довідки № 07 від 3 жовтня 2019 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 вбачається, що споруда «1» ЗАВ-20 «Зерноочисний комплекс» за адресою: АДРЕСА_3 , відноситься до інженерних споруд (а.с.13-14).

Відмовляючи у задоволені в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення вимог чинного законодавства при винесенні оскаржуваної постанови державного виконавця від 19.09.2019 та складанні оскаржуваного акту від 19.09.2019 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке:

Відповідно до ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно виконавчому провадженню в ході перевірки майнового стану боржника було встановлено відсутність коштів на розрахункових рахунках в фінансових установах, автотранспортні засоби та сільськогосподарська техніка були оголошені в розшук, який результатів не дав, нерухоме майно, яке було передано на реалізацію.

У відповідності до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

За ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

На момент проведення прилюдних торгів, для визначення вартості об`єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним.

Відповідно до ч.6-8 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувану і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові.

За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Згідно до ч.9 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним визначенням зерноочисна установка це технічний пристрій, призначений для очищення зерна (зерновороху) від домішок, які потрапили до зернової маси в процесі вирощування та обмолоту (насіння бур`янів, фрагменти рослин, комахи, мінеральні домішки).

За змістом ст.181 ЦК України нерухоме майно земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до довідки №07 від 03 жовтня 2019 року, виданої ФОП ОСОБА_3 , споруда «1» ЗАВ-20 «Зерноочисний комплекс» за адресою: АДРЕСА_3 , відноситься до інженерних споруд (а.с.13-14).

Зважаючи на те, що переміщення зерноочисної установки як інженерної споруди є можливим, вказане майно відноситься до рухомого майна, а отже висновки суду першої інстанції про те, що його реалізація відбулася у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» є такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем порушено порядок звернення стягнення на описане і арештоване майно, є неспроможними. Належних і допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини позивач суду не надав.

Наявне у позивача нерухоме майно було описано і реалізовано ще у 2017 році, проте виручених від продажу коштів виявилося недостатньо для погашення боргу перед ОСОБА_1 .

Незгода боржника з оцінкою зерноочисної установи також не є підставою для висновку про неправомірність дій державного виконавця.

У порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», звіт про оцінку майна боржником не оскаржено.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду та особистого тлумачення скаржником норм процесуального та матеріального закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Вікторія» в собі керівника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 червня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 11.11.2020

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська