Справа № 703/3045/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Бондаренко А.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

встановив:

10 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти відповідно до розписки від 25 червня 2020 року в сумі 650000 гривень, відповідно до розписки від 04 жовтня 2019 року у сумі 6000 доларів США, відповідно до розписки від 16 вересня 2020 року у сумі 6000 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 жовтня 2019 року він надав ОСОБА_2 позику в сумі 6000 доларів США, що на момент отримання боргу в еквіваленті до гривні за офіційним курсом НБУ України складало 150000 гривень. Термін повернення коштів визначено розпискою до 14 жовтня 2019 року включно у повному обсязі на вказану дату в еквіваленті до курсу долару США, встановленому НБУ на момент повернення, тобто в розмірі, який не буде меншим від позиченої суми вказаної в доларах США на момент отримання коштів в борг.

25 червня 2020 року він надав ОСОБА_2 позику у розмірі 650000 гривень. Термін повернення коштів визначено розпискою до 02 липня 2020 року.

Крім того, ОСОБА_2 у процесі експлуатації автомобіля «ТОYOTA RAV4», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодив ліву сторону автомобіля, сума пошкодження автомобіля за домовленістю між ОСОБА_2 та позивачем оцінена в 6000 доларів США. 16 вересня 2020 року складено розписку, відповідно до якої ОСОБА_2 зобов`язується виплатити 6000 доларів США за пошкодження автомобіля до 01 жовтня 2020 року.

Однак, ОСОБА_2 вищевказаних зобов`язань у визначені строки не виконав та кошти не повернув. Неодноразові звернення до відповідача з вимогою про повернення коштів, позитивного результату не принесли, в зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав з даною позовною заявою.

Ухвалою судді від 20 жовтня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі, призначено підготовче судове засідання та відповідачу надано строк для надання відзиву на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, врахувавши позицію сторін, яка викладена в їх заявах про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2019 року ОСОБА_2 складено розписку про отримання грошових коштів в борг, відповідно до якої, останній отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 150000 гривень, що на момент отримання боргу в еквіваленті до долара США за офіційним курсом НБ України складає 6000 доларів США. Дану суму грошових коштів ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 14 жовтня 2019 року включно у повному обсязі на вказану дату в еквіваленті до курсу долара США встановленого НБ України на момент повернення, тобто в розмірі, який не буде меншим від позиченої суми вказаної в доларах США на момент отримання коштів ним в борг. Дана розписка написана ОСОБА_2 власноручно, в присутності ОСОБА_1 (кредитор), з його доброї волі та члені його сім`ї, без спонукань та примусу, як зі сторони кредитора, так і з сторони третіх осіб, з розумінням здійснюваних ним дій, які він здійснює, та перебуваючи уу здоровому глузді і підписана ним особисто. Обставини, які є тяжкими та могли виплинути на отримання ним коштів у борг і відповідно написання даної розписки на момент отримання коштів складання і написання ним цієї розписки немає, про що він повідомив кредитора та фіксує в даній розписці. У розписці зазначено факт передачі ОСОБА_1 коштів ОСОБА_2 та прийняття даних коштів останнім (а.с.4).

Під текстом вищевказаної розписки виконаний рукописний текст: «04 жовтня 2019 року, підпис, ОСОБА_2 » (а.с.4).

Також, 25 червня 2020 року ОСОБА_2 складено розписку про отримання грошей в борг, відповідно до якої, останній отримав від ОСОБА_1 у борг грошові кошти в сумі 650000 гривень. Дану суму грошових коштів ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 02 липня 2020 року у повному обсязі на вказану дату. Дана розписка написана ОСОБА_2 власноручно, в присутності ОСОБА_1 (кредитор), з його доброї волі та члені його сім`ї, без спонукань та примусу, як зі сторони кредитора, так і з сторони третіх осіб, з розумінням здійснюваних ним дій, які він здійснює, та перебуваючи уу здоровому глузді і підписана ним особисто. Обставини, які є тяжкими та могли виплинути на отримання ним коштів у борг і відповідно написання даної розписки на момент отримання коштів складання і написання ним цієї розписки немає, про що він повідомив кредитора та фіксує в даній розписці (а.с.5).

Під текстом вищевказаної розписки виконаний рукописний текст: «26.06.2020р, підпис» (а.с.5).

Вищевказана боргова розписка містить у собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк.

Крім того, 16 вересня 2020 року ОСОБА_2 складено розписку, відповідно до якої, останній взяв у ОСОБА_1 автомобіль «ТОYOTA RAV4», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 13500 доларів США. В процесі експлуатації даного автомобіля скоїв ДТП (поліція не викликалась). В ДТП була пошкоджена ліва сторона автомобіля. Сума пошкодження автомобіля, по домовленості з власником ОСОБА_1 , була оцінена в 6000 доларів США. В даному випадку зобов`язується виплатити всю суму пошкодження автомобіля - 6000 доларів за автомобіль. Автомобіль повернуто власнику після ДТП з ушкодженнями. Суму пошкодження 6000 доларів США зобов`язується виплатити до 01 жовтня 2020 року (а.с.22).

Під текстом вищевказаної розписки виконаний рукописний текст: «Написано власноручно в чому і розписуюсь. 16.09.2020р, підпис» (а.с.22).

Враховуючи зміст вказаної розписки, суд вважає, що вона фактично за своїм змістом є борговою, оскільки ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у користування автомобіль, однак повернув його з ушкодженнями, які оцінені за їх домовленістю в суму 6000 доларів США, яку і зобов`язання повернути ОСОБА_1 , як борг, у визначений строк.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Згідно ч.2 ст.1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості.

Вказана особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст.640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.

Відповідно до ч.2 ст.360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Аналізуючи вищевказаному норму чинного ЦК України, суд вважає, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.

Зазначені висновки суду у повній мірі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 25 березня 2019 року у справі №183/2689/17 та від 23 вересня 2019 року у справі №385/850/16-ц.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, оригінали боргових розписок від 04 жовтня 2019 року, 25 червня 2020 року та 16 вересня 2020 року перебувають у позивача та не повернуті відповідачу, що не заперечується останнім.

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання позичальником взятих на себе зобов`язань та повернення суми позики у визначені розписками строки.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц відступила від правової позиції Верховного Суду України у справі №6-79цс14 і від позиції Верховного Суду у справі №308/3824/16-ц (щодо обов`язкового визначення грошового зобов`язання у національній валюті незалежно від того, що за договором позики предметом позики була іноземна валюта) зробила такі висновки: сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі №761/12665/14-ц, вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Враховуючи, що за умовами розписок від 04 жовтня 2019 року та від 16 вересня 2020 року зазначено про борг відповідача у іноземній валюті, за їх змістом відповідач зобов`язався повернути грошові кошти саме в іноземній валюті - доларах США, та приймаючи до уваги відсутність між сторонами будь-яких домовленостей щодо переведення боргового зобов`язання у національну валюту чи в еквівалент до національної валюти, суд приходить до висновок, що за умовами вказаних розписок позичальник зобов`язаниний повернути борг у іноземній валюті - доларах США, в зв`язку з чим поверненню позичальником (та стягненню за рішенням суду) за вказаними розсипками підлягає сума боргу саме у іноземній валюті (валюті позики і валюті визначеного сторонами грошового зобов`язання).

На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», був звільнений від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що його позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України та ціни позову, яка становить 989720 гривень, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 9897 гривень 20 копійок.

На підставі наведеного, керуючись ст.4, 9, 7, 12, 13, 76-78, 81, 95, 133, 137, 141, 200, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.15, 16, 192, 207, 524, 526, 527, 530, 533, 545, 549, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , заборгованість за розпискою від 25 червня 2020 року у сумі 650 000 (шістсот п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, за розпискою від 04 жовтня 2019 року у сумі 6 000 (шість тисяч) доларів США та за розпискою від 16 вересня 2020 року у сумі 6 000 (шість тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в сумі 9 897 (дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Головуючий Т.В. Ігнатенко