Справа № 727/9853/19
Провадження № 2/727/102/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Желик І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного провадження справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 08.02.2011 року відповідачка уклала з ним кредитний договір, за яким отримала кредит у розмірі 22800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Порядок, строки повернення кредиту та сплати відсотків, передбачені Договором.

Однак, відповідачка свої обов`язки по договору виконує неналежним чином, прострочена заборгованість станом на 29 серпня 2019 року становить 74445,95 грн., яка складається з 32376,03 грн. заборгованості за тілом кредиту, 17657,37 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 20091,32 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 300 грн. нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина), 3521,24 грн. штрафу (процентна складова).

А тому просив стягнути з відповідачки суму боргу та судові витрати по справі.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 вересня 2019 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачці строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачці надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та в запереченнях на відзив, просить справу розглянути в його відсутність.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, від представника відповідачки надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу в її відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві по позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву б/н від 08.02.2011 року (а.с.10), згідно з якою отримала кредит у розмірі 22800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У заяві вказано, що відповідачка згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.11) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.12-26), які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком (а.с.4-9), заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 29 серпня 2019 року становить 74445,96 грн., з яких: заборгованості за тілом кредиту 32376,03 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 17657,37 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання 20091,32 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. 300,00 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 3521,24 грн.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Суд вважає, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Суд вважає, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 08.02.2011 року відсутні дані про вид і характер банківських послуг, які АТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 . Крім того, анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення розміру кредиту, терміну його повернення, розміру та підстав для нарахування процентів, комісії і неустойки.

Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не підписані відповідачкою, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов та Тарифів розуміла відповідачка, ознайомилась та погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того, витяг з Тарифів обслуговування кредитною картою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» також не містить підпису відповідачки.

З огляду на відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, Тарифи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір сплати відсотків за користування кредитними коштами, можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, що регламентують правові засади договору приєднання.

Із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 03.07.2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню, встановлено, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки нарахованої позивачем суми відсотків, пені та штрафів.

Що стосується стягнення з відповідачки суми тіла кредиту, то необхідно зазначити наступне.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом (а.с.4-9), розмір тіла кредиту становить 50033,40 грн., з яких: 32376,03 грн. заборгованість за тілом кредиту та 17657,37 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту. Однак, доказів отримання відповідачкою саме такої суми кредиту позивачем не надано, а згідно з довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.145) сума кредитного ліміту складала 22800 грн. і збільшена не була.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку (а.с.138-144), заборгованість відповідачки за договором станом на 19.02.2018 року становила 19250,00 грн. В цей же день відбувається службова операція із зарахування коштів на рахунок в сумі 17000 грн. З письмових пояснень представника АТ КБ «ПриватБанк», вказані кошти зарахував банк і це являється послугою «Миттєва розстрочка». В подальшому, відповідачкою в період з 28.02.2018 року по 03.03.2018 року додатково було знято кошти на загальну суму 18500 грн. (28.02.2018 року 1000 грн., 01.03.2018 року 15000 грн., 01.03.2018 року 1000 грн., 03.03.2018 року 1500 грн.).

Крім того, даною випискою по карті підтверджується погашення відповідачкою боргу за кредитом на загальну суму 16500,00 грн., а саме: 13.04.2018 року на суму 1900 грн., 13.04.2018 року на суму 2000 грн., 22.05.2018 року на суму 2000 грн., 16.07.2018 року на суму 3200 грн., 06.08.2018 року на суму 1400 грн., 17.09.2018 року на суму 2000 грн., 08.10.2018 року на суму 1200 грн., 12.11.2018 року на суму 2800 грн.

З виписки по рахунку вбачається, що з квітня 2018 року по грудень 2018 року банком щомісяця відбувалося списання з карти клієнта коштів в розмірі 2280,72 грн. з призначенням «щомісячний платіж за послугою миттєва розстрочка».

Суд вважає, що посилання представника позивача у письмових поясненнях на те, що вказана послуга є послугою «миттєва розстрочка», яка підключена відповідачці у відділенні банку є безпідставним, оскільки суду не надано належних доказів про надання банком вказаної послуги відповідачці. Також, банком не надано доказів того, що відповідачка погодилась на дану послугу.

Крім того, суд вважає, що посилання представника позивача у письмових поясненнях на те, що дана послуга передбачена Умовами і правилами надання банківських послуг є безпідставним, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що відповідачка ознайомилась з цими Умовами і правилами надання банківських послуг, та що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування процентів, передбачених цією послугою.

Суд вважає, що з відповідачки на користь банку необхідно стягнути заборгованість за отриманим тілом кредиту в сумі 21250 грн. (19250 грн. (заборгованість станом на 19.02.2018 року) + 18500 грн. (кошти, які зняті відповідачкою за період з 28.02.2018 року по 03.03.2018 року) 16500 грн. (погашений відповідачкою борг за кредитом)).

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 21250 грн., задовольнивши частково позовні вимоги.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 548,25 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.207, 526, 549, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 76, 81, 141, 247, 259, 263, 265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 21250 (двадцять одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 548 (п`ятсот сорок вісім) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 13 листопада 2020 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: