Справа № 152/649/20
Провадження № 22-ц/801/1812/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Славінська Н. Л.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Славінської Н. Л. в м. Шаргород Вінницької області, зі складенням його повного тексту 29 липня 2020 року,

у цивільній справі № 152/649/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

встановив:

У червні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500 грн. щомісячно, з часу звернення її до суду з позовом і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 25.07.2014 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На час звернення з позовом до суду вони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, тому має право на утримання від відповідача на підставі ст. 84 СК України.

Відповідач фізично здоровий, працездатний, має можливість працювати та надавати кошти на її утримання, так як вона потребує матеріальної допомоги через те, що не працює, а здійснює догляд за дитиною, а соціальних виплат недостатньо для забезпечення матеріальних потреб. Вважає, що відповідач, який є працездатним, фізично здоровим, має змогу працювати та сплачувати аліменти на її утримання щомісячно у розмірі 1 500 грн.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 (одній тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 19.06.2020 і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем наведено обставини щодо ухилення відповідача від добровільного надання коштів на її утримання, тоді як відповідно до ч. 1, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та не залежно від її матеріального стану, тому суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню на суму 1 000 грн., так як обставини, на які посилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. При цьому судом взято до уваги, що відповідачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивача. Виходячи з аналізу досліджених доказів, суд визначив аліменти на утримання позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. з огляду на хворобливий стан здоров`я ОСОБА_2 і необхідність проходження щорічних обстежень у лікаря.

Не погодившись із рішенням, відповідач ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вказане рішення таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Основні доводи апеляційної скарги полягають в тому, що з аналізу вимог ч. 1 та 2 ст. 75, ч. 2 та 4 ст. 84 СК України вбачається, що обов`язковою умовою для призначення аліментів на утримання дружини, є матеріальна спроможність чоловіка. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив помилкове рішення про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, так як в матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач має фінансову можливість для надання матеріальної допомоги позивачу, а тому відсутня обов`язкова умова, передбачена ч. 4 ст. 84 СК України, для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача у зв`язку з тим, що з нею проживає дитина, яка не досягла трьох років.

Посилання позивача, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу, належними та допустимими доказами не підтверджено, а доводи відповідача у відзиві на позовну заяву позивача спростовують висновки суду першої інстанції щодо задоволення вимоги про стягнення коштів на її утримання.

Зокрема, судом першої інстанції не взято до уваги та не правильно оцінено доводи відповідача про те, що після смерті його батька ОСОБА_6 він доглядає свою матір ОСОБА_7 , якій уже понад 60 років. Сам ніде не працює, регулярного доходу не має.

Крім цього, відповідач здійснює догляд за пристарілою ОСОБА_8 , сам в повній мірі фізично не здоровий, оскільки хворіє на хронічний ентерит/виразковий коліт.

З огляду на викладене вважає, що можливості утримувати ОСОБА_3 у нього немає, а тому цей позов є безпідставним, в зв`язку з чим задоволенню не підлягав.

Від позивача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 липня 2020 року без змін.

Вказаний відзив судом апеляційної інстанції не береться до уваги, оскільки в порушення вимог статті 360 ЦПК України до відзиву не додано доказів надсилання його копії відповідачу ОСОБА_2 , про що свідчить акт Вінницького апеляційного суду № 97/20 від 24.09.2020.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з огляду на таке.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

По справі встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2014, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком яких в свідоцтвах про народження зазначений відповідач, а матір`ю позивач, що вбачається із свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (а.с.6-7).

Діти сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Плебанівської сільської ради від 02.06.2020 за №548 (а.с.9).

Сторони однією сім`єю не проживають, що не заперечувалось ними у судовому засіданні.

Позивач не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку.

Так, ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Шаргородської РДА та їй виплачується соціальна допомога на дітей у розмірі 860 грн. на місяць, що підтверджується довідкою УСЗН Шаргородської РДА від 18.06.2020 №04-06/384 (а.с.10).

Відповідач протягом часу, відколи проживає окремо від сім`ї, добровільно коштів на утримання дружини не надає, що не заперечувалось відповідачем у відзиві на позов, а також під час судового розгляду справи.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, оскільки її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проживає з матір`ю ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.27), права власності на вказаний будинок не має.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 14.10.2011 офіційно не працевлаштований, що підтверджується довідкою Плебанівської сільської ради від 23.06.2020 за №628, виданої за даними трудової книжки відповідача НОМЕР_4 (а.с.30), а також не заперечується сторонами.

Під час судового розгляду відповідач стверджував, що має тимчасові заробітки, однак доказів того, які доходи отримує від таких заробітків, останній суду не надав.

З довідки від 07.07.2020 Шаргородської ДПІ встановлено, що у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків ДФС України інформація про доходи відповідача у вказаному реєстрі відсутня (а.с.28).

Разом з тим, суд дійшов висновку, що вказана довідка не може бути достовірним та достатнім доказом неспроможності відповідача сплачувати кошти на утримання дружини, оскільки не встановлює дійсних обставин щодо неплатоспроможності відповідача, та не дає змоги дійти висновку про відсутність у відповідача доходів взагалі, оскільки останній пояснив, що має неофіційні тимчасові заробітки, доходів від яких не декларує.

Також судом встановлено, що відповідач не перебуває на обліку в Шаргородській районній філії Вінницького обласного центру зайнятості як безробітний, тобто не звертався у пошуках роботи (а.с.29).

Крім того, судом встановлено, що відповідач має хворобливий стан здоров`я, оскільки звертався за наданням йому медичної допомоги у Шаргородську АЗПСМ №2, де йому 22.06.2020 встановлено діагноз хронічний ентерит/виразковий коліт (а.с.32), рекомендовано проходження огляду та консультацій у Вінницькій обласній клінічній лікарні ім. Пирогова (а.с.33).

Однак, попри хворобливий стан здоров`я, відповідач є працездатним, оскільки будь-яких висновків лікарських комісій з приводу заборони працювати, або про встановлення непрацездатності чи групи інвалідності відповідачем суду не надано, тому суд дійшов переконання, що він може працювати та надавати допомогу на утримання дружини.

При цьому, суд вважав безпідставним твердження відповідача про те, що ОСОБА_3 не потребує допомоги та утримання з його боку, оскільки має більші розміри соціальних виплат на дітей, ніж ті, що вказані в довідці УСЗН.

Так, з довідки УСЗН Шаргородської РДА вбачається, що ОСОБА_3 призначено допомогу при народженні дитини, яка становить 860 грн. на місяць, а також допомога на дітей, які виховуються у багатодітній сім`ї (а.с.10).

Разом з тим, суд взяв до уваги, що допомога на дітей, які виховуються у багатодітній сім`ї, яка виплачується ОСОБА_3 , не призначена для її утримання, а має цільове призначення для утримання дітей.

Судом не взято до уваги твердження відповідача про те, що він здійснює догляд за матір`ю ОСОБА_7 та бабою ОСОБА_8 , оскільки вони не підтверджуються належними доказами, а посилання у довідці Плебанівської сільської ради від 23.06.2020 про те, що відповідач здійснює догляд за пристарілою ОСОБА_8 не підтверджує факту несення ОСОБА_2 витрат на її утримання.

До того ж відповідачем не надано суду доказів перебування його на обліку в УСЗН Шаргородської РДА з приводу здійснення догляду за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, оскільки її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, а відповідач є працездатним, працює та отримує дохід від тимчасових заробітків, тому може надавати допомогу на утримання дружини, оскільки ним не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати дружину до досягнення дитиною ОСОБА_4 трирічного віку.

Виходячи з аналізу досліджених доказів, суд визначив аліменти на утримання позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. з огляду на хворобливий стан здоров`я ОСОБА_2 і необхідність проходження щорічних обстежень у лікаря.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з частиною першою статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до частини другої статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України).

Отже, за змістом вказаної норми права, розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Для виникнення права на утримання потрібна сукупність вказаних вище фактів, які має довести позивач.

Позивач надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, суд виходячи з положень статей 75, 84 СК України дійшов правильного висновку про наявність можливості у відповідача сплачувати аліменти на дружину у визначеному судом розмірі, з чим погоджується й Вінницький апеляційний суд.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з тим, що судом першої інстанції не враховано, що на утриманні відповідача знаходяться ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки скаржником не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції жодних належних доказів того, що вони знаходиться на його утриманні. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження наявності у відповідача будь-яких інших обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Апеляційний суд також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував стан здоров`я відповідача та наявність у нього хронічної хвороби, так як районним судом вказані обставини були враховані при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, і саме тому суд частково задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не містять посилань на те, у чому конкретно такі підстави для скасування рішення полягають.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник