Справа №489/6219/19
Провадження №2/489/926/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 листопада 2020 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань - Бодюл А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні приміщенням
Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності, шляхом надання доступу до об`єкту літньої кухні літ. Б., з метою її укріплення та подальшої безпечної експлуатації у відповідності з державними стандартами, будівельними нормами і правилами. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником вищезазначеного житлового будинку, відповідач є її сусідом. З відповідачем вже тривалий час виникають суперечки щодо користування своїм майном, а саме відремонтування стіни та даху літньої кухні, оскільки даний об`єкт знаходиться в аварійному стані. Відповідач шляхом встановлення паркану, що межує із зазначеною аварійною стіною, перешкоджає її доступу для проведення будівельних робіт із укріплення стіни, оскільки відстань між ними відсутня взагалі. Спочатку, за згодою відповідача, вона поклала в декілька рядів цегли в притул до своєї стіни по межі із сусідом. Проте, не встигла завершити будівельні роботи, у зв`язку з тим, що відповідач заборонив здійснювати будь-які роботи. Відповідач, шляхом застосування будівельної техніки (екскаватора) зруйнував іншу частину її літньої кухні, яка виступає межею між сусідами.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання листа рекомендованою поштою, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подавав.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Житловий будинок з усіма господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 05.06.1998 року зареєстрованого Товарною біржею "Нерухомість - Південь" за реєстровим № 2148, який визнано дійсним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.10.2004 року.
ОСОБА_2 є власником житлового будинку з усіма господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 15.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 686.
Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 24.03.2020 року.
Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_4 , про що складена актовий запис №27 від 12 квітня 2014 року.
Житловий будинок з усіма господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку літ. А; літньої кухні літ. Б; вбиральні літ. В; сараю літ. Г; гаражу літ. Д; споруди І, 2,3, ІІ; огорожі 2,4,5,6, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 10.12.1997 року.
Згідно звіту про проведення технічного обстеження на відповідність державним стандартом, будівельним нормам і правилам, об`єкту: "літня кухня" за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного ТОВ "Миколаївський обласний інжиніринговий центр" від 30.09.2019 року, під час обстеження об`єкту "Літня кухня" за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлені значні пошкодження та руйнування конструктивних елементів будівлі внаслідок демонтажу частини літньої кухні, що призвело до замокання та руйнування несучої стіни, покрівлі та прогину дерев`яних балок перекриття, відшарування опоряджувального покриття, тощо. Безпечна експлуатація літньої кухні літ. Б. можлива лише при виконанні усіх рекомендованих заходів щодо відтворення стану конструктивних елементів у відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам. По несучій спроможності та придатності до подальшої експлуатації несучі елементи об`єкту знаходяться в незадовільному стані.
Позивач зазначає, що спочатку, за згодою відповідача, вона поклала в декілька рядів цегли в притул до своєї стіни по межі із сусідом. Проте, не встигла завершити будівельні роботи, у зв`язку з тим, що через відсутність добросусідських відносин з відповідачем, вона отримала відмову надати доступ до її стіни
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За змістом ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив суд зобов`язати відповідача надати її вільний доступ до об`єкту своєї літньої кухні літ. Б., з метою її укріплення та подальшої безпечної експлуатації у відповідності з державними стандартами, будівельними нормами і правилами.
Фактично з означеного вбачається, що по суті позивач просить про встановлення тимчасового земельного сервітуту для виконання певних робіт пов`язаних з ремонтом її власності.
Відповідно до п. 3.25* ДБН 360-92** для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.
Відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею, але не менше протипожежних норм.
Разом з тим, межа прибудинкової території (літня кухня літ. Б.) будинку АДРЕСА_1 проходить біля некапітального дерев`яного паркану, який належить відповідачу, таким чином, що відмостка літньої кухні знаходиться на межі сусідньої ділянки.
Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 N 24-150/0/4-13 при вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з`ясовувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалося це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном.
Відповідно до п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 №7 встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.
Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь - яким іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь - якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.
Відповідно до ч. 2 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений за договором, заповітом, законом або рішенням суду.
З пояснень позивача, встановлення такого сервітуту необхідно для укріплення та подальшої безпечної експлуатації стіни будівлі літньої кухні літ. Б..
Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами виник спір, відповідач категорично відмовляється від встановлення земельного сервітуту, що унеможливлює вирішення даного питання добровільним шляхом.
Аналізуючи докази у справі, пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позивач звертався до відповідачів з питанням встановленням земельного сервітут, сторони не вирішили таке питання мирним шляхом, та його встановлення необхідне позивачу для належного обслуговування належного йому майна, оскільки в інший спосіб це здійснити не можливо.
При цьому суд вважає, що враховуючи приписи ч. 1 ст. 13 ЦПК України, встановлення сервітуту не буде виходом за межі позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позовної заяви.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні приміщенням - задовольнити.
Встановити земельний сервітут на користь ОСОБА_1 щодо прибудинкової земельної ділянки будинку АДРЕСА_1 на право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту літньої кухні літ. Б., шириною 1 метр від частини паркану будинку АДРЕСА_2 та довжиною 1 метрів вздовж цього ж паркану.
Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 в проведенні будівельних робіт щодо укріплення стіни літньої кухні літ. Б. будинку АДРЕСА_1 зі сторони прибудинкової території будинку АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2
Суддя Ленінського районного
суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева
Повний текст судового рішення складено «16» листопада 2020 року.