Єдиний унікальний номер судової справи 489/5101/18
Номер провадження 22-ц/812/1878/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

16 листопада 2020 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі:

стягувача ОСОБА_1 ,

боржника ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

державного виконавця Чмих Л.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ухвалу, яка постановлена Ленінським районним судом міста Миколаєва 13 серпня 2020 року, під головуванням судді Кокорєва В.В., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чмих Людмили Василівни,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чмих Людмили Василівни.

В обґрунтування вимог скарги зазначено, що на виконанні у Інгульському відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі - Інгульський ВДВС) знаходиться виконавче провадження №57908113 з примусового виконання виконавчого листа №2/489/2356/18, виданого 06 грудня 2018 року Ленінський районним судом міста Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення ним повноліття.

Станом на 01 грудня 2018 року боржник був зареєстрованим як фізична особа-підприємець і перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, як платник єдиного податку третьої групи.

10 жовтня 2019 року державним виконавцем отримано відповідь на запит до Державної податкової інспекції у Інгульському районі міста Миколаєва щодо надання інформації чи є фізичною особою-підприємцем боржник та щодо його доходів починаючи з 01 грудня 2018 року по час запиту, в якій зазначено, що згідно поданих платником декларацій, обсяг доходів ОСОБА_2 за IV квартал 2018 року склав 659 293 грн.

Державний виконавець протиправно, як на думку боржника, використовуючи вищевказану інформацію, без належного встановлення фактично отриманого доходу ОСОБА_2 за грудень 2018 року, простою арифметичною дією поділив отриманий дохід боржника за IV квартал 2018 року на 3 місяці (659 293/3 х 25% = 54 941 грн. 08 коп., визначивши розмір доходу і розмір аліментів за грудень 2018 року), та прийняв рішення, що заборгованість по аліментам за період з 01 грудня 2018 року по 01 листопада 2019 року становить 63 412 грн. 72 коп.

З метою встановлення фактичного отриманого доходу за грудень 2018 року боржник уклав договір про проведення аудиторської перевірки ФОП ОСОБА_2 з Малим підприємством аудиторською фірмою «Символ-Аудит», звітом якої підтверджено інформацію щодо відсутності отриманого доходу ФОП ОСОБА_2 від господарської діяльності та надходження грошових коштів в період з 01 по 31 грудня 2018 року. Вказаним звітом також встановлено, що за даними Книги обліку доходів дохід від провадження діяльності в сумі 659 293 грн. був отриманий в жовтні та листопаді 2018 року, а в грудні 2018 року записів про отримання доходу немає.

У квітні 2020 року ОСОБА_2 направив на адресу Інгульського ВДВС заяву разом з доданими до неї копіями матеріалів аудиторської перевірки та просив провести перерахунок заборгованості по сплаті аліментів нарахованих за грудень 2018 року, а також проінформувати його про прийняте державним виконавцем рішення.

Листом від 04 травня 2020 року державний виконавець повідомив боржника, що станом на вказану дату відсутні підстави для перерахунку заборгованості по аліментам.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що державним виконавцем проігноровано наданий боржником звіт аудиторської перевірки, ОСОБА_2 просив:

визнати рішення головного державного виконавця Інгульського ВДВС Чмих Л.В., щодо нарахування заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів за грудень 2018 року у розмірі 54 941 грн. 08 коп. на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по виконавчому провадженню №57908113 неправомірним;

визнати неправомірними дії головного державного виконавця Інгульського ВДВС Чмих Л.В., щодо складання розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 15 квітня 2020 року №57806, по виконавчому провадженню №57908113, зі сплати аліментів у розділі нарахування заборгованості ОСОБА_2 за грудень 2018 року у розмірі 54 941 грн. 08 коп.;

скасувати розрахунок заборгованості по сплаті аліментів головного державного виконавця Інгульського ВДВС Чмих Л.В. від 15 квітня 2020 року №57806, по виконавчому провадженню №57908113, по сплаті аліментів ОСОБА_2 ;

зобов`язати головного державного виконавця Інгульського ВДВС Чмих Л.В. зробити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів, у виконавчому провадженню №57908113, з урахуванням відсутності заборгованості по сплаті аліментів у ОСОБА_2 за грудень 2018 року у розмірі 54 941 грн. 08 коп.

Головний державний виконавець Інгульського ВДВС Чмих Л.В. надала до суду відзив, в якому просила відмовити в задоволені скарги ОСОБА_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 серпня 2020 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Визнано рішення головного державного виконавця Інгульського ВДВС Чмих Л.В. щодо нарахування заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів за грудень 2018 року у розмірі 54 941 грн. 08 коп. на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні №57908113 неправомірними.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Інгульського ВДВС Чмих Л.В. щодо складання розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 15 квітня 2020 року №57806, по виконавчому провадженню №57908113, зі сплати аліментів у розділі нарахування заборгованості ОСОБА_2 за грудень 2018 року у розмірі 54 941 грн. 08 коп.

Скасовано розрахунок заборгованості по сплаті аліментів головного державного виконавця Інгульського ВДВС Чмих Л.В. від 15 квітня 2020 року №57806, у виконавчому провадженню №57908113, по сплаті аліментів ОСОБА_2 .

Зобов`язано головного державного виконавця Інгульського ВДВС Чмих Л.В. зробити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів, у виконавчому провадженні №57908113, за грудень 2018 року виходячи з із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Судове рішення мотивовано тим, що, здійснюючи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 , як фізичною особою-підприємцем, виходячи з усіх його доходів, державний виконавець не дотрималася вимог Закону України «Про виконавче провадження» та норм СК України, оскільки заборгованість зі сплати аліментів для фізичної особи-підприємця, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, проводиться, виходячи із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості, і винятки з цього правила закон не містить.

Не погодившись із судовим рішенням, Інгульський ВДВС подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені скарги відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що застосування судом ч.2 ст.195 СК України до спірних правовідносин є неправильним, оскільки боржник працював та отримував заробіток (доход) за четвертий квартал 2018 року, а тому заборгованість по аліментам повинна була нараховуватися з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилось їх виплата згідно ч.1 ст.195 СК України.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Інгульського ВДВС не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.

У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст.18 ЦПК України).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Так, згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Аналогічні положення закріплені у ст.447 ЦПК України, за якою сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Інгульському ВДВС знаходиться виконавче провадження за №57908113 з примусового виконання виконавчого листа №2/489/2356/18, виданого 06 грудня 2018 року Ленінський районним судом міста Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення ним повноліття (а.с.71,72).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам №60935 від 17 вересня 2019 року, складеного головним державним виконавцем Чмих Л.В., станом на 01 вересня 2019 року заборгованість становила 9 133 грн. 73 коп. (а.с.73).

Листом №153/9/14-29-50-03-05 від 08 жовтня 2020 року Миколаївського управління Головного управління Державної податкової служби України у Миколаївській області (далі - ГУ ДПС у Миколаївській області) надано відповідь на запит Інгульського ВДВС, з якого вбачається, що станом на 08 жовтня 2019 року ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ДПС у Миколаївській області, як фізична особа, яка отримувала доходи від підприємницької діяльності, але по ній не завершені процедури та дії щодо забезпечення остаточних розрахунків з податків від провадження підприємницької діяльності та зі сплати єдиного внеску. Підприємницьку діяльність фізичною особою - підприємцем припинено за її рішенням 15 лютого 2019 року. Обсяг доходу платника за IV квартал 2018 року склав 659 293 грн. Згідно поданої платником ліквідаційної податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2019 рік, обсяг доходу за відповідний період склав 2 600 грн. (а.с.78).

З листа начальника відділу Інгульського ВДВС від 27 листопада 2019 року №81422 вбачається, що державним виконавцем 26 листопада 2019 року здійснено новий розрахунок заборгованості по аліментам з врахуванням отриманого доходу боржника за грудень 2018 року. Заборгованість по аліментам станом на 01 листопада 2019 року становила 63 412 грн. 72 коп. (а.с.81).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам №57806 від 15 квітня 2020 року, складеного головним державним виконавцем Чмих Л.В., заборгованість ОСОБА_2 станом на 01 квітня 2020 року становить 55 530 грн. 96 коп. (а.с.104).

Листом за №62308 від 04 травня 2020 року, надісланого на адресу боржника ОСОБА_2 головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Чмих Л.В., остання повідомила, що заборгованість по аліментам станом на 01 квітня 2020 року нарахована відповідно до інформації наданої ГУ ДПС у Миколаївській області від 10 жовтня 2019 року, в якій зазначено, що обсяг доходу ОСОБА_2 за IV квартал склав 659 923 грн. Станом на 04 травня 2020 року відсутні підстави для перерахунку заборгованості по аліментам (а.с.108).

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень та дій державного виконавця. Зі змісту скарги та заявлених вимог вбачається, що останній не погоджується з визначеним державним виконавцем розміром заборгованості по аліментам.

Частиною першою та третьою ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У відповідності до ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За такого, колегія суддів вважає, що боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 465/926/06.

Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року, прийнятій до передачі справи на розгляд об`єднаної палати, у справі №201/10329/16-ц, провадження №14-496цс19, розглядався зазначений вище спір саме шляхом подачі скарги на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів.

Звертаючись із апеляційною скаргою, особа яка її подала, зазначає, про те, що суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин ч.2 ст.195 СК України.

Згідно з ч.2 ст.195 ЦПК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Таким чином, державний виконавець визначаючи розмір заборгованості, не взяв до уваги те, що зазначені розрахунки заборгованості необхідно було проводити відповідно до вимог ч.2 ст.195 СК України.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 01 квітня 2019 року у справі № 708/326/18.

За таких обставин, суд дійшов правильних висновків відносно того, що оскаржуваний розрахунок заборгованості по аліментах було проведено з порушенням вимог законодавства, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 17 листопада 2020 року