Провадження №2-з/521/293/20
УХВАЛА

про забезпечення позову

11 листопада 2020 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Леонов О.С., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданою порушенням правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть фізичній особі. В якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 250 000 гривень 00 копійок (двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

Разом з позовною заявою, позивачем подано заява про забезпечення позову в якій він просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступне майно:

- автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 120», державний номерний знак « НОМЕР_3 ».

Заява про забезпечення позову обґрунтовується наступним.

Позивач зазначає, що правовою підставою позову є те, що 30 січня 2020 року близько 20 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керував автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 120», д.н.з. « НОМЕР_4 », рухаючись по автодорозі М 0501 «Об`їзд міста Одеси» з боку с. Усатове, Біляївський район Одеської області у напрямку м. Одеси та на 21 км + 400 м зазначеної автодороги скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 який перетинав проїзну частину зліва на право за ходом руху автомобіля в невстановленому для переходу місці. В наслідок ДТП пішохід загинув на місці пригоди.

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за № 0000078 та розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим слідством, зокрема висновком експерта № 358-392/2019 від 05.03.2020 встановлено, що смерть ОСОБА_3 від поєднаної травми голови, тулубу та кінцівок. Всі тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичному дослідженні трупа складають єдиний комплекс поєднаної травми та могли утворитися внаслідок дорожньо-транспортної травми. Крім того, факт ДТП та загибелі ОСОБА_3 підтверджується особистими поясненнями ОСОБА_2 від 30.01.2020.

В результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього, близьким родичам померлого, а саме позивачу було заподіяно моральну шкоду.

З моменту дорожньо-транспортної пригоди по теперішній час відповідач не вжив жодних заходів щодо добровільного відшкодування завданої ним моральної шкоди, а також з його слів не планує це робити в майбутньому.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 120», д.н.з. « НОМЕР_4 », який він має можливість переоформити на іншу особу, продати, подарувати або іншим чином перешкодити виконанню майбутнього рішення суду.

Враховуючи, що відповідач має можливість переоформити на іншу особу, продати, подарувати або іншим чином перешкодити виконанню майбутнього рішення суду, з метою забезпечення належного виконання рішення суду та з метою запобігання порушенню прав, позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову передбачені діючим законодавством.

На думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову ОСОБА_1 або призведе до затягування розгляду справи.

При цьому, на підтвердження наявності між сторонами спору, існування реальної загрози невиконання рішення про задоволення позову та відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам позивачем додано до позовної заяви всі належні та допустимі докази про такі обставини.

В результаті вивчення матеріалів справи, суд приходитись до висновку про можливість вжиття заході забезпечення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що даний спір виник з приводу відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть фізичної особи.

Розмір завданої відповідачем моральної шкоди оцінено позивачем у розмірі 250 000 гривень копійок.

З позовної заяви вбачається, що відповідач не відшкодував позивачу шкоди. З наведеного видно, що між сторонами дійсно існує спір.

Відповідачу ОСОБА_2 належить автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 120», 2008 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_3 », що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Загальна вартість після ДТП не визначена.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004усправі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч.ч.1,2ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому при виконанні такого рішення.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою з`явою, позовним вимогам.

Отже, забезпечення позову по суті-це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд виходить із співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, та, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Способи забезпечення позову, про застосування яких просить заявник, є співмірними із заявленими позовними вимогами, а заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ст.153 ЦПК України заходи забезпечення позову розглядаються судом у відсутність сторін, без повідомлення учасників справи.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Враховуючи принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та з огляду на те, що між сторонами по справі виник спір про відшкодування шкоди з метою відновлення порушених прав, суд вважає можливим накласти арештна наступне майно: автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 120», 2008 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_3 », що належить ОСОБА_2 . При цьому, невжиття вказаних заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити в разі задоволення позовних вимог ефективний захист поновлення порушених прав або інтересів, за захистом яких позивач звернулася до суду.

Разом з цим, суд вважає необгрунтованою вимогу позивача в частині заборони проведення реєстрації, зняття з реєстрації у об`єктах нерухомості, оскільки данні вимоги не є співмірними до заявленого позову.

Під час розгляду заяви суд не встановив виняткових випадків, коли надані заявником докази були недостатні для розгляду заяви про забезпечення позову без виклику сторін. Заходи зустрічного забезпечення позову у вказаній справі не підлягають застосуванню, оскільки підстави, зазначені в ч.3 ст.154 ЦПК України відносно позивача відсутні.

Керуючись ст. ст.149,150 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -задовольнити.

Накладення арешт на наступне майно:

- автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 120», 2008 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_3 », що належить ОСОБА_2 .

Зустріне забезпечення не застосовується.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень

Копію ухвали суду направити до Регіонального Сервісного центру МВС в Одеській області для виконання, відповідачу та іншим учасникам справи для відома.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення даної ухвали апеляційної скарги. Подача апеляційної скарги не зупиняє виконання даної ухвали, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Леонов О.С.

11.11.20