233 № 233/3984/20
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
12 листопада 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого - судді Наумик О. О., за участі секретаря судового засідання Вареніченко В. А., розглянувши у спрощеному позовному провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості»,
Відповідачка у порушення ст.ст.509,526,1054 ЦК України не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, таким чином умови Договору не виконала.
19.03.2009 Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області було ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет застави.
Наявність цього рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, оскільки відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються його виконанням, а не в силу вже прийнятого рішення суду.
Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.10.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін, справу призначено у судове засідання для розгляду по суті (а.с.67).
У судове засідання позивач АТ КБ «Приватбанк», повідомлений про дату, час і місце судового засідання у порядку ст.128 ЦПК України належним чином, явку представника не забезпечив, за текстом позовної заяви просив про розгляд справи у відсутність представника (а.с.3 зворот).
Відповідачка, повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання у порядку ст.128 ЦПК України належним чином, у судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву суду не подала.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Ці обставини встановлені чинними рішеннями Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.06.2009 у справі №2-1699/09 (а.с.76-77) і від 20.11.2015 у справі №233/4587/15 (а.с.78-79).
За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором…(ч.1). Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3).
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вирішуючи питання доведеності позивачем наявності підстав застосування наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми, судом враховано таке:
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5).
Вищезгадуваним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.06.2009 у справі №2-1699/09 позов Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення» задоволено та ухвалено:
-виселити ОСОБА_2 , яка зареєстрована і проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , знявши її з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Костянтинівського МВ ГУ МВС України в Донецькій області (а.с.76-77).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначила, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Проте обставина того, що порушення грошового зобов`язання дотепер не усунуто, стороною позивача не доведена, докази на підтвердження невиконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором, в тому числі невиконання судових рішень від 19.06.2009, від 20.11.2015 позивачем не надані та про наявність таких суду не зазначено.
Стаття 81 ЦПК України у частині 6 декларує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову через недоведеність заявлених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.263-265,280 ЦПК України, суд
Заочне рішення суду може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя