Справа № 738/1492/19
№ провадження 2/738/11/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2020 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді: Савченка О.А.

з участю

секретаря: Лях Н.М.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільно нажитого майна подружжя з відступленням від засади рівності часток, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року до Менського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільно нажитого майна подружжя з відступленням від засади рівності часток. Позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2008 року та який було розірвано рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2019 року. Під час шлюбу було придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 254,4 м2, що розташоване в АДРЕСА_1 , автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 413CDI, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , автомобіль марки MAN TGL7.150, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_4 , автомобіль марки MAN 8.163, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , номер державної реєстрації НОМЕР_6 , автомобіль марки MITSUBISHI OUTLENDER 2.4AT, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 , номер державної реєстрації НОМЕР_8 , автомобіль FIAT DOBLO, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_9 , номер державної реєстрації НОМЕР_10 , автомобіль ГАЗ 2705, 2003 року випуску, кузов НОМЕР_11 , номер державної реєстрації НОМЕР_12 . Просила, з урахуванням принципу відступлення від рівності часток подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 254,4 м2, що розташоване в АДРЕСА_1 .

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 254,4 м2, що розташоване в АДРЕСА_1 , автомобіль марки MITSUBISHI OUTLENDER 2.4AT, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 , номер державної реєстрації НОМЕР_8 та автомобіль FIAT DOBLO, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_9 , номер державної реєстрації НОМЕР_10 .

В січні 2020 року позивачкою ОСОБА_1 було подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої остаточна та фактична ціна позовних вимог становить 3 209 000 гривень 00 копійок.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав неведених в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в позові відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2008 року (а.с. 5).

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 7-9).

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено - об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором - є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно із ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України.

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Також, стаття 369 ЦК України вказує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.п. 22, 23, 25, 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК України.

В період шлюбу сторонами було набуте наступне майно:

- 1/6 частину нежитлового приміщення загальною площею 254,4 м2, що розташоване в АДРЕСА_1 (а.с. 110-113, 130-133 т. 2);

- автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 413CDI, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 (а.с. 77, т. 1);

- автомобіль марки MAN TGL7.150, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_4 (а.с. 78 т. 1);

- автомобіль марки MAN 8.163, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , номер державної реєстрації НОМЕР_6 (а.с. 79 т. 1).

Разом з тим, з досліджених судом доказів вбачається, що автомобіль марки FIAT DOBLO, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_9 , номер державної реєстрації НОМЕР_10 , та автомобіль марки ГАЗ 2705, 2003 року випуску, кузов НОМЕР_11 , номер державної реєстрації НОМЕР_12 придбані відповідачем ОСОБА_5 до укладення шлюбу (а.с. 71, 72, 74, 75, т. 1) та не можуть бути спільним сумісним майном подружжя. Що стосується автомобіля марки MITSUBISHI OUTLENDER 2.4AT, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 , номер державної реєстрації НОМЕР_8 то хоча даний автомобіль зареєстровано за відповідачем 27 листопада 2008 року, тобто в період шлюбу але згідно Довідки-рахунку № 580831 від 13 листопада 2008 року ОСОБА_5 було придбано автомобіль саме 13 листопада 2008 року та сплачено відповідні кошти, які не можуть бути спільними коштами подружжя, так як сплачені до укладення шлюбу (а.с. 71, 72 т. 1).

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (ч. 4 ст. 65 СК України).

Отже сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Виходячи із матеріалів справи автомобілі MERCEDES-BENZ SPRINTER 413CDI, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , MAN TGL7.150, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_4 , MAN 8.163, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , номер державної реєстрації НОМЕР_6 , які є предметом спору, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужив їх (а.с. 77-79 т. 1) без згоди позивача як іншого із подружжя, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація 1/2 частин вартості спірних транспортних засобів.

Згідно наданих суду консультацій з визначення ринкової вартості MERCEDES-BENZ SPRINTER 413CDI, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , MAN TGL7.150, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_4 , MAN 8.163, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , номер державної реєстрації НОМЕР_6 (а.с. 204, 209, 219 т. 1) їхня загальна ринкова вартість становить 900 800 гривень 00 копійок, отже з відповідача на користь позивача підлягаю стягненню половина даної суми.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як встановлено в судовому засіданні, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на утримання спільних малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно рішення Менського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року стягуються аліменти в розмірі 5 000 гривень на кожну дитину (а.с. 11-12 т. 1), окрім цього з відповідача стягуються аліменти на утримання ОСОБА_1 , як колишньої дружини в розмірі 3 500 гривен. (а.с.17-23 т. 1).

На підтвердження стану здоров`я спільної дитини ОСОБА_7 позивачкою надано відповідні докази, які були досліджені в судовому засіданні (а.с. 2424-33 т. 1).

Проте, в судовому засіданні позивачкою ОСОБА_1 не доведено факту, що розмір аліментів які вона утримує недостатній для фізичного, духовного розвитку та лікування спільних дітей, а тому суд не знаходить підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При подачі позовної заяви ОСОБА_1 було сплачено 600 гривень 00 копійок судового збору.

Ухвалою Менського районного суду від 02 січня 2020 року позивачці було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення.

Ціна позову 3 209 000 гривень 00 копійок (а.с. 203 т. 1) отже позивачкою було необхідно сплатити 10 510 гривень 00 копійок судового збору.

З урахуванням положень статті 141 ЦПК України, з урахуванням визначеної позивачем ціни позову в сумі 3 209 000 гривень 00 копійок, та часткового задоволення позовних вимог на загальну суму 551 166 гривень 67 копійок (17,18%) з позивача (з урахуванням сплачених 600 гривень) на користь держави слід стягнути 8 104 гривень 38 копійок судового збору та з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1 805 гривень 62 копійки судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільно нажитого майна подружжя з відступленням від засади рівності часток - задовольнити частково.

Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 :

- 1/6 частину нежитлового приміщення загальною площею 254,4 м2, що розташоване в АДРЕСА_1 ;

- автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 413CDI, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 ;

- автомобіль марки MAN TGL7.150, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_4 ;

- автомобіль марки MAN 8.163, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , номер державної реєстрації НОМЕР_6 ;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину нежитлового приміщення загальною площею 254,4 м2, що розташоване в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/12 частину нежитлового приміщення загальною площею 254,4 м2, що розташоване в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 450 400 (чотириста п`ятдесят тисяч чотириста) гривень 00 копійок грошової компенсації за відчуження спільного сумісного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_5 1 805 (одну тисячу вісімсот п`ять) гривень 62 копійки судового збору на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 8 104 (вісім тисяч сто чотири) гривні 38 копійок судового збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: О.А. Савченко