ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8500/20 Справа № 371/1457/18 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, заінтересовані особи: Миронівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаною скаргою до суду, згідно якої просив скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миронівського районного управління юстиції Олексієнка С.П. від 02.02.2012 року у виконавчому провадженні № 31001229 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3907 від 01.12.2011 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 671 263,94 грн. та зобов`язати Миронівський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про скасування арешту.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, заінтересовані особи: Миронівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» - відмовлено (а.с.76-78).

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду постановити ухвалу, якою повністю задовольнити його скаргу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів постановою державного виконавця ВДВС Миронівського РУЮ Олексієнка С.П. від 02.02.2012 року про відкриття виконавчого провадження № 31001229 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (а.с. 6).

Згідно листа начальника відділу Миронівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Кармазина Р.М. від 20.04.2018 року Вих. № 5342 в провадженні відділу на примусовому виконанні знаходилося виконавче провадження № 31001229 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3907 від 01.12.2011 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 671263,94 грн.

26 квітня 2013 року держаним виконавцем у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Виконавче провадження після завершення передано до архіву та знищено (а.с. 7).

Відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги скарги про зобов`язання зняти арешт з майна боржника та внести відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не підлягають задоволенню, оскільки державним виконавцем 26 квітня 2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а тому, з огляду на те, що державний виконавець діє у межах спеціального Закону та виконання виконавчого документу, скарга задоволенню не підлягає і підняте питання може бути вирішено шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду.

Згідно з п.2, ч.1, ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При цьому, в разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 вказаного Закону, виконавче провадження не є закінченим.

Листом від 07.09.2018 року за вих.№11583 начальник відділу Миронівського РВДВС ГТУЮ у Київській області Кармазин Р.М. повідомив представника скаржника ОСОБА_2 про відсутність підстав для скасування арешту, який накладений на підставі вищевказаної постанови, з посиланням на приписи ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.9).

Так, ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

В усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 вказаного Закону).

Виходячи із зазначеного, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Внаслідок чого колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що державним виконавцем не було допущено будь-якої бездіяльності та порушень Закону України «Про виконавче провадження» при вирішенні заяви представника позивача ОСОБА_2 від 23.08.2018 року, оскільки обставини, які виникли в даній справі відносяться до інших випадків, за якими арешт може бути знятий за рішенням суду, як це передбачено ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, а лише зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: