УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 2-447/11

провадження № 61-15091ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи:начальник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, посадові особи Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, посадових осіб Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою про визнання неправомірними дій начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, посадових осіб Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 6 лютого 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 6 лютого 2020 року залишено без руху, надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 6 лютого 2020 року повернено особі, яка її подала.

Постановляючи ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявником вимог ухвали Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху не виконано, тому наявні підстави для визнання її неподаною та повернення заявнику.

Не погоджуючись із ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року ОСОБА_1 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

З аналізу статті 389 ЦПК України убачається, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права і порушено норми процесуального права. Також заявник вказує, що судом апеляційної інстанції застосовано норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 2-3280/11, від 8 липня 2020 року у справі № 589/6044/13.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України установлено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 357 ЦПК України установлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд апеляційної інстанції установив, що апеляційна скарга ОСОБА_1 вимогам статті 356 ЦПК України не відповідала, і дійшов обґрунтованого висновку про залишення апеляційної скарги без руху.

Заявнику необхідно було подати до апеляційного суду документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

26 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав до суду заперечення на незаконну ухвалу від 20 лютого 2020 року, а також заяву про відвід судді Цяцяка Р. П.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року заяву про відвід судді Цяцяка Р. П. від участі у розгляді справи визнано необґрунтованою та передано заяву про відвід судді Цяцяка Р. П. на вирішення іншому судді у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 2 березня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Цяцяка Р. П.

Судом апеляційної інстанції установлено, що на виконання вимог ухвали від 20 лютого 2020 року заявником не надано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач

відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Львівський апеляційний суд, встановивши, що недоліки апеляційної скарги не усунено, дійшов обґрунтованого висновку про визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 неподаною та повернення її заявнику.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення. Судове рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки він як сторона виконавчого провадження від обов`язку сплати судового збору звільнений, спростовуються наступним.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення від сплати судового збору за звернення з апеляційною чи касаційною скаргою на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає пільги зі справляння судового збору для певних осіб за визначеними категоріями справ чи процесуальних дій, не передбачені пільги щодо сплати судового збору за подання апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Таким чином, за подання до суду апеляційноїскарги на ухвалу суду судовий збір сплачується у розмірі, передбаченому підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 752/7347/16-ц.

Твердження заявника про те, що судом апеляційної інстанції застосовано норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 2-3280/11 та від 8 липня 2020 року у справі № 589/6044/13, також відхиляються касаційним судом з огляду на наступне.

Постановою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 752/7347/16-ц від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у

справі № 2-3280/11, провадження № 61-1356св18, відступлено.

Приймаючи постанову від 8 липня 2020 року у справі № 589/6044/13, Верховний Суд розподіл судових витрат не здійснював, тому посилання ОСОБА_1 на вказане судове рішення є необґрунтованим.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції»,

пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Оскільки оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим із додержанням норм процесуального права і підстави для його скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, посадових осіб Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов