РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2020 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.

з участю:

позивачки - ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Просила стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03.09.2020 року і до повноліття дитини. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 17 лютого 2009 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 який був зареєстрований 17 лютого 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 29. До укладення шлюбу у них народилася дитина : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що був складений відповідний запис в Книзі реєстрацій народжень за №2780 від 19 грудня 2006 року. У шлюбі у них народилася друга дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 04 березня 2014 року складено відповідний актовий запис за №570. Діти проживають разом з нею, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Забезпечити належний рівень життя дітям вона одна не зможе, тому батько, який здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), оскільки отримує середньомісячну заробітну плату за основним місцем роботи у ТзОВ «Рівнетеплоенерго» у розмірі 5800, а також підписав контракт із збереженням основного місця роботи з жовтня 2019 року з військовою частиною НОМЕР_1 із середньомісячним грошовим забезпеченням у розмірі 12200 грн., інших осіб на утриманні відповідач немає. У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовну заяву у межах її доводів та просила задовольнити повністю. Аліменти просила стягувати з 01.10.2020р., оскільки у вересні відповідач перерахував на картку аліменти добровільно. Відповідач ОСОБА_2 будучи попередженим про день, час та місце слухання справи належним чином рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується повернутим до суду поштовим відправленням із відміткою про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явився. З заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався, причину неявки суду не повідомив. Подав до суду письмовий відзив, який обґрунтував наступними доводами. Вказав, що викладені у позовній заяві обставини стосовно причин розпаду сім`ї та розриву сімейних відносин, які заявлені позивачкою, він не визнає через відсутність підстав для примусового стягнення аліментів. До 20 серпня 2020 року вони проживали разом і вели спільне домашнє господарство, економічною основою якого був спільний бюджет, що складався із двох їхніх зарплат, яким розпоряджалася дружина. Через сімейний конфлікт і відсутність бажання у позивачки його залагодити, він був вимушений піти з сім`ї і проживати окремо, запропонувавши надавання матеріальної допомоги на утримання дітей у грошовій формі, а саме щомісячно по 1500 гривень на кожну дитину, що перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів у вигляді 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений ч. 3 ст. 184 СК України, тобто 3000 гривень, а також 1000 гривень на додаткові потреби, пов`язані з оплатою репетиторства. З такою пропозицією позивачка погодилася і 5 вересня 2020 року він перерахував на її банківську картку 6000 гривень на утримання дітей у вересні і жовтні ( по 3000 гривень на місяць), а також 10 вересня 1000 гривень на додаткові потреби. Таким чином, вони досягли домовленості щодо способу виконання нею обов`язку утримувати дітей і спір з цього приводу був відсутній, як і підстави для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Що стосується стану здоров`я дітей, то він є задовільним і не потребує значних витрат. Його матеріальне становище визначається лише грошовим забезпеченням військовослужбовця в розмірі 12200 гривень та збереженим заробітком за попереднім місцем роботи в розмірі 5800 гривень ( разом 18000 гривень ), і він не може його покращити шляхом збільшення доходу, додатковими заробітками тощо. Таким чином, при стягненні з нього аліментів у розмірі 1/2 частини загального доходу ( 9000 гривень ) на утримання кожної дитини припадатиме 4500 гривень, що з однієї сторони виходитиме за межі їх потреб, а з іншого ставитиме його в тяжке матеріальне становище, позаяк залишок коштів на його власні потреби буде нікчемним і продовження військової служби втратить сенс. Через відсутність власного житла він вимушений його винаймати, на що щомісячно витрачається 5000 гривень . Крім того, він щомісяця добровільно надає матеріальну допомогу в розмірі 2000 гривень своїй дочці від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , яка є студенткою ДВНЗ на денній формі навчання, а припинення цієї допомоги може спричинити, в свою чергу, її звернення теж за стягненням аліментів. Таким чином, в разі стягнення аліментів на користь позивачки, із залишку його прибутку в розмірі 9000 гривень ( після оплати житла та допомоги дочці-студентці ) на власні потреби у нього залишатиметься тільки 2000 гривень, що є меншим за прожитковий мінімум працездатної особи доходом і свідчить про те, що він не має змоги виплачувати аліменти у заявленому розмірі. Відповідачем до відзиву також долучено копії письмових документів, на які відповідач посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що йогоналежним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За наведених обставин, згідно положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача . Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17.02.2009 р. відділом РАЦС Костопільського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №29. Встановлено, що до укладення шлюбу у сторін народилася спільна дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 19.12.2006 р. відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції був складений відповідний актовий запис № 2780. Від шлюбу мають другу дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно актового запису № 570 зареєстрований 04.03.2014 р. відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції. З оглянутої судом довідки про склад сім`ї та/або кількість зареєстрованих осіб у житловому приміщені № 32883 від 02.09.2020 р. , виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг РМР вбачається, що діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстровані за місцем проживання матері ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для На дитину віком дo 6 років починаючи з січня 2020 - 1779 грн., з липня - 1859 грн., з грудня - 1921 грн., на дитину вікoм від 6 дo 18 рокiв починаючи з січня 2020 - 2218 грн., з липня - 2318 грн., з грудня - 2395 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. З досліджених судом копій дублікатів квитанцій з банку, вбачається, що відповідач виплатив позивачці у вересні 2020 р. грошові кошти на загальну суму 7035,18 грн. Окрім того, з наданих відповідачем письмових доказів, вбачається, що у нього є дочка від попереднього шлюбу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження згідно актового запису № 179 зареєстрований 21.08.2002 р. відділом РАГС м. Броди Львівської області. Довідкою № 613 від 19.10.2020 р. підтверджується, що ОСОБА_5 дійсно навчається в ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу» на денному відділенні. Оглянутими судом копіями дублікатів квитанцій підтверджується перерахунок коштів відповідачем дочці ОСОБА_5 . З оглянутого судом договору оренди квартири (житлового приміщення) № 01 від 20.08.2020 р. вбачається, що відповідач ОСОБА_2 орендує квартиру за адресою АДРЕСА_2 . Розмір місячної орендної плати складає 5000 грн. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього утриманців, тощо), судом не встановлена. Оскільки, судом не встановлено наявних боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , то суд вважає, що кошти, які відповідач перераховува позивачці, слачувалися як аліменти на утримання дітей. Позивачка у своїх поясненнях в судовому засіданні не заперечила факту отримання грошових переказів від відповідача. Враховуючи вищевстановлені факти, суд прийшов до висновку, що аліменти підлягають до стягнення не з моменту пред`явлення позову до суду, а з 01.10.2020 р. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, з 01.10.2020 р. і до повноліття дітей, визнаючи такий розмір аліментів справедливим та розумним. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету в сумі 840,80 грн. від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову. Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 01.10.2020р. по 31.10.2020р. допустити до негайного виконання. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 180, 182, 191 СК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141,223, 263-268, 273,354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд , вирішив: Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Борщівка Костопільського району, Рівненської обл., на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, з 01.10.2020 р. і до повноліття дітей. Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 01.10.2020р. по 31.10.2020р. допустити до негайного виконання. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 840( вісімсот сорок) грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивачка: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: с.Борщівка, Костопільського району Рівненської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 . Повний текст рішення виготовлено 17.11.2020 р.

Суддя: О.В.Панас