Ухвала

11 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 201/5400/19

провадження № 61-16408ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чебикіна Сергія Віталійовича на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренка Ростислава Олександровича, Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання неправомірним і скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності, визнання неправомірним і скасування рішення про державну реєстрацію обтяження,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати неправомірним і скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу (далі - Приватний нотаріус) Бондаренка Р. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації права власності Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі - АТ «Банк Кредит Дніпро») на нежитлове приміщення № 40 в житловому будинку літ. А-12 на першому поверсі, поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв. м, ганки з козирками літ. а7, а8, за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати неправомірним і скасувати рішення Приватного нотаріуса Бондаренка Р. О. про державну реєстрацію обтяження.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30 березня 2020 року позов задоволено частково. Визнано неправомірним і скасовано рішення Приватного нотаріуса Бондаренка Р. О. про державну реєстрацію права власності АТ «Банк Кредит Дніпро» на нежитлове приміщення № 40 в житловому будинку літ. А-12 на першому поверсі, поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв. м, ганки з козирками літ. а7, а8, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), номер запису про право власності: 27840309 від 07 вересня 2018 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42920708 від 10 вересня 2018 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_3 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу відповідача АТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено. Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30 березня 2020 року скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та відмовлено в задоволенні позову в означеній частині. В решті рішення суду залишено без змін.

05 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чебикін С. В. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить: скасувати повністю оскаржувану постанову апеляційного суду; скасувати рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірним і скасування рішення про державну реєстрацію обтяження і ухвалити в указаній частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в касаційній скарзі не зазначено підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Враховуючи наведене, заявнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чебикіна С. В. необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чебикіна Сергія Віталійовича на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук