Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

16 вересня 2020 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Товченко К.М., розглянувши цивільну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

УСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року до суду звернулося товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (надалі за текстом - позивач) з позовом до ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач), про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 23.05.2017 р. в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю автомобіля «Mazda 3», держ.номер НОМЕР_1 , який був застрахований позивачем, та автомобіля «Daewoo Lanos», держ.номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача, внаслідок якої було спричинено механічні пошкодження транспортних засобів.

Вартість відновлювального ремонту, яка була виплачена позивачем власнику пошкодженого автомобіля становить 14 087 гривень, однак, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент ДТП була застрахована ПрАТ Страхова компанія «Брокбізнес», позивач отримав від вказаної страхової компанії страхове відшкодування в розмірі 7 930,28 грн, а решту, в розмірі 6 156,72 грн, просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.10.2019 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач на призначені судові засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, явку свого представника у судові засідання не забезпечив, відзив на позов у встановлений судом строк не подав. Відповідач правом на участь в судових засіданнях не скористався, за таких обставин, керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

29.09.2016 року позивачем як страховиком було застраховано транспортний засіб «Mazda 3», держ.номер НОМЕР_1 , відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (а.с. 6-10).

23.05.2017 р. в м. Києві відбулася ДТП за участю автомобіля «Mazda 3», держ.номер НОМЕР_1 , та автомобіля «Daewoo Lanos», держ.номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача, внаслідок якої було спричинено механічні пошкодження транспортних засобів. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.06.2017 року у справі № 761/19253/17 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, а саме в тому, що відповідач під час заднього руху не переконався в безпеці маневру та створив перешкоду іншим учасникам руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем автомобіля «Mazda 3», держ.номер НОМЕР_1 (а.с. 16).

Відповідно до страхового акту від 15.06.2017 року власнику автомобіля «Mazda 3», держ.номер НОМЕР_1 , було завдано шкоди в розмірі 14 087 гривень (а.с. 20), що також підтверджується розрахунком страхового відшкодування (а.с. 21), рахунком-фактурою від 08.06.2017 року № 00135 (а.с. 18), актом виконаних робіт від 21.06.2017 року № 00075 (а.с. 19). Вказана сума повністю виплачена позивачем, що підтверджується платіжним дорученням від 15.06.2017 року № ID-95102 (а.с. 22).

Позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» щодо відшкодування йому понесених витрат, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована вказаною страховою компанією відповідно до полісу № АК/6122416 (а.с. 23).

ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» було частково відшкодовано суму виплаченого страхового відшкодування, а саме в розмірі 7 930,28 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 14.08.2017 року № 12179 (а.с. 25).

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом - Законом №1961-IV) у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до статті 9 Закону України № 1961-IV, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до Розпорядження Держфінпослуг від 29.12.2015 № 3470 «Про внесення змін до розпорядження Держфінпослуг від 09 липня 2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 100 000 гривень на одного потерпілого на дату ДТП. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на дату ДТП була застрахована, згідно з полісом АК/6122416.

У разі, якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), якою відступлено від позиції висловленої Верховним Судом України у Постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16. Оскільки позивач визначив відповідачем особу, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, підстави для стягнення суми відшкодування з указаної особи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 77, 81, 82, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280, 289, 352, 354-356 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовити;

Повне найменування:

позивач - товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, б. 26, );

відповідач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 );

Заочне рішення може бути переглянуто Подільським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разу пропуску з інших поважних причин;

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Гребенюк