Номер провадження: 22-ц/813/5651/20
Номер справи місцевого суду: 523/7034/16-ц
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2019 року про зупинення виконання за виконавчим листом та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: КП «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський» про зобов`язання надати доступ до квартири, -

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2016 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: КП ЖКС «Пересипський» про зобов`язання надати доступ до квартири (т.1, а.с. 4-26).

10 липня 2018 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Аліна С.С.) було задоволено клопотання представника відповідачів ОСОБА_4 про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: КП «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський» про зобов`язання надати доступ до квартири задоволено. Призначено по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: КП «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський» про зобов`язання надати доступ до квартири повторну судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено ряд питань (т.1, а.с. 157-158).

24 липня 2018 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 липня 2018 року про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи (т.1, а.с. 165-175).

16 жовтня 2018 року постановою апеляційного суду Одеської області (головуючий суддя Таваркіладзе О.М.) апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 липня 2018 року про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи скасовано та передано справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352, 40 грн (т.1, а.с. 208-210).

28 грудня 2018 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Аліна С.С.) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: КП ЖКС «Пересипський» про зобов`язання надати доступ до квартири відмовлено.

28 січня 2019 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2018 року, в якій просила скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2018 року (т.2, а.с. 42-50).

20 червня 2019 року постановою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Черевко П.М.) апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2018 року скасовано (т.2, а.с. 81-86).

06 вересня 2019року Суворовським районним судом м.Одеси на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 20.06.2019 року, було видано виконавчий лист за номером 523/7034/16-ц.

25.09.2019 року по виконавчому листу постановою Державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області було відкрито виконавче провадження №60063511.

22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала до Суворовського районного суду м. Одеси заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в якій просила зупинити виконання за виконавчим листом №523/7034/16-ц від 06 вересня 2019 року, витребувати вказаний виконавчий лист та визнати його таким, що не підлягає виконанню (т.3, а.с. 3-31).

19 грудня 2019 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Аліна С.С.) заява ОСОБА_1 про зупинення виконання за виконавчим листом та про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, була залишена без задоволення (т.3, а.с. 48-50).

10 лютого 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Суворовського районного суду м. Одеси апеляційну скаргу на ухвалу від 19 грудня 2019 року про зупинення виконання за виконавчим листом та про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Апелянти вважають, що ухвала є незаконною, необґрунтованою з огляду на неповне, неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, ухвала винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт пояснює, що на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 20 червня 2019 року, 06 вересня 2019 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист та було відкрито виконавче провадження № 60063511. Посилаючись на ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», апелянт вказує, що стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Таким чином, на думку апелянта, виникає суперечність в виконанні такого рішення суду, яким фактично по суті захищені права Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський», однак заявляє про захист таких прав особа, яка ніякого відношення до комунального підприємства немає та не довела в чому саме було порушено її права відповідачами. Апелянт також вказує на відсутність зворотної дії закону в часі, конституційно передбачений захист права власності та відсутність у Законі України «Про виконавче провадження» такого заходу примусового виконання рішень, як «зобов`язати надати доступ для виконання ремонтних робіт». Посилаючись на постанови Верховного Суду України, вважає постанову Одеського апеляційного суду від 20 червня 2019 року такою, що не може бути виконаною, а виконавчий лист № 523/7034/16-ц від 09 вересня 2019 року вважає таким, що не підлягає виконанню. Тому апелянт просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2019 року (т. 3, а.с. 52-58).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.06.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2019 року про зупинення виконання за виконавчим листом та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.06.2020 року справу призначено до судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Сторони про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Клопотання про проведення судового засідання за допомогою відеоконференцзв`язку або про розгляд справи за їх відсутністю не подавали. Явка до апеляційного суду не обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи відсутні (ст. 8, ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в справі суд першої інстанції виходив з того, що заявник ОСОБА_1 не надала суду письмових доказів про зупинення виконання за виконавчим листом №523/7034/16-ц від 06 вересня 2019 року, виданим Суворовським районним судом м.Одеси, про визнання виконавчого листа №523/7034/16-ц від 06 вересня 2019 року, виданого Суворовським районним судом м.Одеси, таким, що не підлягає виконанню. Також, суд першої інстанції вважав, що заявник не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене заява ОСОБА_1 про зупинення виконання за виконавчим листом та про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне звернути увагу апелянта на таке.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції «кожен має право на справедливий розгляд його справи судом який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.1997 зі справи «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи «Шмалько проти України»).

Згідно зі ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає доводи апелянта щодо того, що стягувач не є особою, права якої захищено рішенням суду, неспроможними, оскільки вони суперечать матеріалам справи, з яких слідує, що стягувачем за виконавчим листом №523/7034/16-ц від 06 вересня 2019 року, виданим Суворовським районним судом м.Одеси, є ОСОБА_3 , позов якої про зобов`язання надати доступ до квартири було задоволено на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 20.06.2019 року.

Щодо посилань апелянта на відсутність зворотної дії закону в часі та окремих норм законодавства у сфері захисту права власності, то апеляційний суд вважає своїм обов`язком вказати апелянту на той факт, що такі посилання жодним чином не стосуються предмету апеляційного оскарження ухвали про зупинення виконання за виконавчим листом та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Крім того, з матеріалів справи та Єдиного державного реєстру судових рішень слідує, що саме постанова Одеського апеляційного суду від 20.06.2019 року відповідачами до суду касаційної інстанції оскаржена не була.

Постановою Верховного суду України від 16 січня 2018 року по справі № 755/15479/14-ц визначено, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. Наведені заявником обставини не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви боржника.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, апеляційний суд відхиляє інші посилання апелянта.

Таким чином, враховуючи наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, а судом першої інстанції було ухвалено правильне рішення з дотриманням відповідних норм процесуального права, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 -залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2019 року про зупинення виконання за виконавчим листом та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

06.11.2020 року м. Одеса