Справа № 484/558/18
Провадження № 2/484/38/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Маржиної Т.В.

за участю секретаря судового засідання - Мирошниченко Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, ціна позову 277 424 грн.

за участю представника повивачів - адвоката Ремського Є.В.,

відповідача - ОСОБА_3 , його представника - адвоката Прутяна О.А., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09.02.2018 року звернулись до суду з наданим позовом /т.1 а.с.2/, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.10.2012 року ОСОБА_3 позичив у них гроші в сумі 10 000 доларів США, які є їх спільною сумісною власністю як подружжя, і зобов`язався повернути їх за першою вимогою. Про отримання грошей ОСОБА_3 надав розписку, оригінал якої досі знаходиться у них. В грудні 2017 року вони пред`явили ОСОБА_3 вимогу про повернення боргу, однак він відмовився виконати зобов`язання без пояснення причин. До цього часу борг не повернуто, а тому позивачі просять суд стягнути з відповідача на їх користь в рахунок погашення боргу за договором позики від 28.10.2012 року суму, еквівалентну 10 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.02.2018 року (день звернення до суду з позовом) становить 277 424 грн. При цьому відповідачі просили стягнути на користь кожного з них по половині суми боргу, а саме по 138 712 грн., оскільки позичені гроші є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки у вказаному майні є рівними, тобто кожен з них має право на отримання Ѕ частини боргу. Також просили відшкодувати понесені судові витрати.

Ухвалою від 12.07.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженні /а.с.1 т.1/.

Відповідач ОСОБА_3 13.03.2018 року подав відзив /т.1 а.с.27/, в якому проти позову заперечував, мотивуючи тим, що дійсно писав надану позивачами розписку, але гроші позичив у сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , тобто за наданою розпискою має борг перед ОСОБА_1 лише в розмірі 1 800 доларів США, які повернув у травні 2013 року, віддавши сім`ї ОСОБА_1 через ОСОБА_1 3 000 доларів США. В подальшому 21.03.2017 року він повернув борг в сумі 4 500 доларів США, а 24.05.2017 року в сумі 2 500 доларів США, що підтверджується відповідними розписками. Відповідач у відзиві оспорював надану позивачами розписку, зазначивши, що у ній вказано, що ОСОБА_3 взяв гроші в борг у сім`ї ОСОБА_1 , після чого стоїть крапка. У розписці не були вказані ініціали ОСОБА_1 , а літери ОСОБА_1 дописані кимось іншим пізніше. Просив відмовити в задоволенні позову.

Позивачі надали відповідь на відзив /т.1 а.с.39/, в якому зазначили, що наявність у них оригіналу боргової розписки свідчить про те, що зазначене у ній зобов`язання існує саме перед ними, а не перед іншими членами сім`ї ОСОБА_1 і таке зобов`язання не виконане, а доводи відповідача про те, що у розписці дописані ініціали і вказане прізвище позикодавця ОСОБА_1 , є надуманими. Розписка написана власноручно відповідачем, передана позивачам, і такий факт відповідач не оспорює, як і розмір позиченої суми. Розписки про повернення певних сум іншим особам можуть свідчити про виконання інших зобов`язань відповідача, але вони не свідчать про повернення боргу позивачам і саме за договором позики від 28.10.2012 року, а доказів неотримання відповідачем боргу або повернення боргу позивачам за розпискою від 28.10.2012 року суду не надано. Звернув увагу н те, що відповідач не надав доказів на підтвердження того факту, що він повернув ОСОБА_1 3 000 доларів США.

За клопотанням представника позивачів /т.1 а.с.109/ 30.10.2018 року ухвалою суду /т.1 а.с.147/ було призначено технічну експертизу документів: наданих відповідачем ОСОБА_3 розписок від 21.03.2017 року та від 24.05.2017 року, зокрема для встановлення змісту заклеєного тексту на зворотніх сторонах розписок, оскільки відповідачем такі розписки були надані суду у спотвореному вигляді - приклеєними своїми зворотними сторонами до одного аркушу щільного паперу з протилежних боків.

Таку експертизу не було проведено через відсутність у Миколаївському відділенні Одеського НДІСЕ експерта необхідного напрямку досліджень /т.1 а.с.165,174,179/. За клопотанням представника позивачів /т.1 а.с.208/ ухвалою суду від 02.08.2019 року проведення технічної експертизи документів доручено іншій експертній установі, оплату експертизи покладено на позивачів /т.1 а.с.244/.

30.06.2020 року ухвала суду залишена без виконання, технічну експертизу документів не проведено через відсутність оплати її вартості позивачами /т.2 а.с.32/.

За клопотанням представника відповідача /т.1 а.с.122/ 30.10.2018 року ухвалою суду /т.1 а.с.148/ було призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене питання про те, чи виконаний напис «ОСОБА_1» в розписці від 28.10.2012 року після прізвища « ОСОБА_1 » ОСОБА_3 чи іншою особою з наслідуванням його почерку.

За клопотанням представника відповідача /т.1 а.с.240/ 02.08.2019 року ухвалою суду /т.1 а.с.245/ призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене те саме питання. Зупинено провадження у справі.

Ухвалою від 02.07.2020 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.09.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 для дачі пояснень щодо укладення договору позики; відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_14 та ОСОБА_5 ; задоволено клопотання про допит в якості свідка відповідача ОСОБА_3 ; закрито підготовче провадження в наданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача Ремський Є.В. у судовому засіданні повністю підтримав позов, просив його задовольнити. Додав, що ОСОБА_4 - матір позивача, ОСОБА_16 - його батько, який помер, а ОСОБА_5 - брат. Можливо між ними та відповідачем також існували боргові зобов`язання, але вони не мають відношення до наданого позову. Наполягав на тому, що оскільки розписка від 28.10.2012 року видана відповідачем і її оригінал знаходиться у позивачів, зобов`язання за вказаним договором позики не виконане і тому просив суд задовольнити позов і стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по половині заборгованості за вказаним договором.

Представник відповідача Прутян О.А. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що за наявними у спірній розписці даними не можливо ідентифікувати позивача ОСОБА_1 як особу, у якої ОСОБА_3 позичив гроші. В розписці наявні численні помилки, зокрема прізвище позикодавця вказане « ОСОБА_1 », після нього наявна крапка, а ініціали «ОСОБА_1 » не свідчать, що це ОСОБА_1 , тому що відповідач помилився і вказав «ОСОБА_1» замість « ОСОБА_16 », що означає ОСОБА_16 . ОСОБА_3 дійсно писав таку розписку, але давав її батьку позивача - ОСОБА_16 , матері позивача - ОСОБА_4 та братові ОСОБА_5 . Він переплутав букви і замість « ОСОБА_16» зазначив «ОСОБА_1 ». Після смерті батька позивача вся його сім`я: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 приїхали до відповідача, щоб з`ясувати обставини по розписці. ОСОБА_3 визнав борг і погодився його віддавати, після чого передавав їм кошти 21.03.2017 року та 24.05.2017 року в загальній сумі 7 000 доларів, в тому числі і ОСОБА_1 1 800 доларів. Також ОСОБА_3 ще раніше віддав особисто ОСОБА_1 3 000 грн., тож жодних боргів перед сім`єю ОСОБА_1 не має. ОСОБА_1 повідомив відповідачу, що знищив розписку і натомість надав йому розписку про отримання грошей.

Відповідач ОСОБА_3 у вступній промові зазначив, що позичав гроші тільки у батька позивача - ОСОБА_16 . Після його смерті до нього звернулися дружина і сини ОСОБА_16 і він віддав їм гроші, про що вони дали йому розписки.

В якості свідка ОСОБА_3 пояснив суду, що 28.10.2012 року взяв в борг у ОСОБА_16 10 000 доларів США, про що дав йому розписку і зазначив у ній, що взяв «у сім`ї ОСОБА_1 », після чого поставив крапку. Ініціалів у розписці не писав. Коли ОСОБА_16 помер, до нього приїхали його дружина і сини, щоб з`ясувати, хто кому скільки винен. 3 000 доларів одразу забрав ОСОБА_1 , залишився борг у 7 000 грн. Потім приїжджали ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , забирали у нього гроші і ділили їх у сім`ї. Потім вони дали йому розписки, що борг повернули повністю. ОСОБА_1 не писав йому розписку, що отримав борг. Оригінал розписки після сплати боргу йому не повернули. Він не вимагав її повернення. У ОСОБА_16 він позичав гроші декілька разів і після повернення той говорив, що порвав розписки.

Згідно висновку №18-1087 судово-почеркознавчої експертизи від 22.02.2019 року порівнянням досліджуваного почерку з почерком ОСОБА_3 не вдалося виявити сукупності співпадаючих або розбіжних ознак, достатньої для прийняття будь-якого (позитивного чи негативного) рішення про виконання напису ОСОБА_3 , оскільки наведені співпадаючі ознаки відносяться до числа ознак, які часто зустрічаються в почерках багатьох осіб та за своїм об`ємом та значущістю не утворюють сукупність, що індивідуалізує почерк виконавця. Що стосується розбіжних ознак, то з`ясувати їх походження (чи вони є результатом варіативності почерку ОСОБА_3 , що не проявилась у наданих зразках, або з`явилися у результаті виконання досліджуваного напису іншою особою з наслідуванням автентичного почерку ОСОБА_3 після попереднього тренування, враховуючи наявність та локалізацію прояву ознак незвичності виконання напису) експерт не зміг. Встановити, чи виконано напис « ОСОБА_1 » в розписці від 28.10.2012 року після прізвища « ОСОБА_1 » ОСОБА_3 чи іншою особою з наслідуванням його почерку не виявилось можливим /т.1 а.с.182-188/.

Згідно висновку експертів за результатами проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи № 22345-22347/19-32 від 19.06.2020 року рукописний запис « ОСОБА_1 » (крім штрихів, що умовно утворюють літеру «И», наявних в місці розташування другого елемента літери «М», нанесених барвною речовиною, відмінною від штрихів досліджуваного почеркового об`єкту), розміщений праворуч від запису «ОСОБА_1» у борговій розписці від 28.10.2012 року від імені ОСОБА_3 про отримання ним грошей від сім`ї ОСОБА_1 , виконаний ОСОБА_3 , а не іншою особою з наслідуванням почерку ОСОБА_3 . Питання щодо виконання штрихів, що умовно утворюють літеру «И», наявних в місці розташування другого елемента літери «М», нанесених барвною речовиною, відмінною від штрихів досліджуваного почеркового об`єкту, ОСОБА_3 або іншою особою, експертами не вирішувалось через те, що дані штрихи не містять в собі обсяг графічного матеріалу та корисної почеркової інформації для ідентифікаційного дослідження, тобто є непридатними для ототожнення з ними особи виконавця /т.2 а.с.25-28/. З дослідницької частини вказаного висновку та наведених у ній фототаблиць вбачається, що у розписці після запису «ОСОБА_1.» наявні саме літери ОСОБА_1 , які виконані ОСОБА_3 , але на місці літері «М» також наявні штрихи, що умовно утворюють літеру «И». Як зазначили експерти у висновку, зазначене не перешкоджає подальшому ідентифікаційному дослідженню літери «М» у рукописному записі « ОСОБА_1 ».

За таких обставин твердження представника відповідача про те, що у розписці замість літери «М» зазначена літера «И» і таке свідчить про те, що ОСОБА_3 давав розписку не позивачу, а іншій особі, не заслуговують на увагу, адже з наведеного вище висновку експертів вбачається, що у розписці наявний запис саме «ОСОБА_1 » і виконаний він саме ОСОБА_3 .

Також не заслуговує на увагу твердження представника відповідача про те, що розписка від 28.10.2012 року видана не ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 , адже сам відповідач ОСОБА_3 не заперечував, що видав її ОСОБА_1 , а з наявних у справі документів, що містять зразки почерку ОСОБА_3 , вбачається, що саме так він виконує літеру «н», а виконані ним літери «п» зовсім відмінні від літер «н», що очевидно і тому не потребує експертного дослідження.

Відповідачем надані суду розписки /т.2 а.с.35/, з тексту яких вбачається, що ОСОБА_5 забрав у ОСОБА_3 2 500 доларів 24.09.2017 року, 21.03.2017 року кимось комусь віддано 4 500 доларів, з них ОСОБА_1 1800 доларів, ОСОБА_5 плюс Мама - 2700 доларів і наявна приписка без дати про те, що розрахунок проведено повністю. Зазначені розписки виконані на двох окремих аркушах паперу і надані суду відповідачем у спотвореному вигляді. Зокрема, вони наклеєні на щільний аркуш паперу з обох його боків, внаслідок чого неможливо встановити зміст тексту на звороті таких розписок, хоча очевидно, що на звороті наявний текст і очевидно розбірливим є слово «Розписка».

Відповідачем не доведено, що надані ним розписки мають відношення до предмета доказування в наданій справі, тобто що вони є належними доказами, адже ним не доведено, що такі розписки виконані позивачами і на них присутній принаймні один з їх підписів, адже в розписках не зазначено, ким вони видані, а наявні у них підписи навіть візуально значно відрізняються від підписів у їх паспортах. Суду не надано жодного допустимого доказу, який би свідчив, що такі розписки надані на виконання зобов`язання за договором позики від 28.10.2012 року, який є предметом в наданій справі. Навпаки, наявність оригіналу розписки від 28.10.2012 року, виконаної, як встановлено судом, відповідачем, свідчить про те, що зазначене в ній зобов`язання відповідачем не виконане.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідка ОСОБА_3 , вивчивши позиції сторін, адресовані суду у письмових заявах, дослідивши наявні у справі письмові докази, описані вище, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 3 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 серпня 2020 року у справі № 199/4994/18, провадження № 61-8395св19.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Судом встановлено, що між сім`єю ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 28.10.2012 року був укладений договір позики у простій письмовій формі, за яким ОСОБА_3 взяв у сім`ї ОСОБА_1 гроші в сумі 10 000 доларів і зобов`язався повернути їх за першою вимогою. Такі обставини підтверджуються оригіналом розписки від 28.10.2012 року /т.1 а.с.34/, яка знаходилась у позивачів і була надана ними суду. Сам відповідач ОСОБА_3 не заперечував, що власноручно написав зазначену розписку і що дійсно отримував гроші в сумі 10 000 грн. Таким чином, факт укладення договору позики та розмір позики відповідачем не оспорюється. Суд вважає встановленим і той факт, що позику ОСОБА_3 надала саме сім`я ОСОБА_1 , адже як зазначено вище, висновком повторної почеркознавчої експертизи встановлено, що ініціали «ОСОБА_1» у розписці виконані ОСОБА_3 .

Крім того, твердження відповідача і його представника щодо обставин укладення договору позики від 28.10.2012 року, наведені ними у відзиві та в судовому зсіданні, значно відрізняються між собою, тобто постійно змінюються, що на думку суду свідчить про їх неправдивий характер. Свідчення відповідача ОСОБА_3 , надані ним суду як свідком, суд оцінює критично, оскільки він свідчив щодо себе, а крім того, плутався у своїх поясненнях. Зокрема, стороною відповідача неодноразово змінювалась позиція щодо складу осіб, у яких він брав позику, кому і як віддавав позичені гроші, а також щодо змісту розписки та його значення. Надані відповідачем розписки про повернення боргу не свідчать про те, що вони мають відношення до вказаного у позові договору позики, про що судом зазначено вище. Жодних доказів на підтвердження того факту, що за спірним договором позики борг повернуто повністю саме позикодавцеві, суду не надано. Навпаки, наявність у позивачів оригіналу розписки свідчить про те, що зобов`язання за нею не виконане, адже відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним сином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За наведених обставин, оскільки судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, у якому строк повернення позики визначений моментом пред`явлення вимоги; позивачі пред`явили вимогу про повернення боргу, а відповідач відмовився повернути борг, тобто відмовився виконати своє зобов`язання, суд на підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України вважає за необхідне задовольнити позов і стягнути суму боргу на користь позивачів.

При цьому суд враховує, що позивачі на момент укладення договору позики і на момент звернення до суду з позовом є подружжям, що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про їх одруження /т.1 а.с.7/, тобто відповідно до ст. 65 СК України вказаний договір позики укладений в інтересах сім`ї, а відповідно до ст. 70 СК України грошова сума, надана у позику, є спільною сумісної власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і частки кожного з них у вказаному майні є рівними. Тобто на користь кожного з позивачів слід стягнути половину суми, наданої ними у позику ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншими нормативно-правовими актами. На підставі наведеної норми, хоча у спірному договорі позики визначено грошовий еквівалент позики у доларах США, борг солід стягнути у гривні. У справі наявна офіційна інформація Національного Банку України про курс долара США по відношенню до гривні станом на день звернення до суду з позовом і він складає 2 774 грн. 24 коп. за 100 доларів США, тож загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за вказаним договором позики складає 277 424 грн. Відповідно, на користь кожного з позивачів слід стягнути по половині зазначеної суми, тобто по 138 712 грн.

Крім того, оскільки позов задоволено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів слід стягнути понесені ними і документально підтверджені судові витрати, зокрема витрати зі сплати судового збору. Згідно наявної у справі квитанції /т.1 а.с.1а/ судовий збір повністю сплатив ОСОБА_1 .

Також відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню понесені відповідачем витрати по оплаті почеркознавчих експертиз.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 77-80, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , борг за договором позики від 28.10.2012 року в сумі 138 712 (сто тридцять вісім тисяч сімсот дванадцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , борг за договором позики від 28.10.2012 року в сумі 138 712 (сто тридцять вісім тисяч сімсот дванадцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати по сплаті судового збору в сумі 2 774 грн. (дві тисячі сімсот сімдесят чотири) грн. 24 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників прави:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивачка - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Вступна та резолютивна частини складені 09.11.2020 року.

Повний текст судового рішення виготовлено 19.11.2020 року.

СУДДЯ: