Провадження № 2/742/1267/20
Єдиний унікальний № 742/2575/20
06 листопада 2020 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Коваленко А.В.,секретаря судових засідань Риндя Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилук цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
встановив:
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
У вересні 2020 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_1 .
Свої вимоги аргументує тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_2 . У вказаному будинку крім неї зареєстрований ОСОБА_3 племінник колишнього власника будинку, але останній не проживає у вказаному будинку, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 22.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду 09 год. 30 хв. 13 жовтня 2020 року.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 13 жовтня 2020 року розгляд справи відкладено до 09 години 00 хв. 06 листопада 2020 року.
ІІІ. Позиції сторін.
В судове засідання позивач не з`явився, але надав заяву в якій підтримує позовні вимоги та просить розглядати справу без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явилися, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.11)
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 травня 2008 року позбавлено батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Призначено ОСОБА_2 опікуном малолітньої ОСОБА_1 (а.с.14).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 вересня 2019 року ОСОБА_1 , що діє за згодою піклувальника ОСОБА_2 , купила у ОСОБА_6 житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7,8)

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.09.2019 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9)

Відповідно до будинкової книги для реєстрації громадян, в житловому будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.17-19).

Відповідно до акту про фактичне проживання № 691 від 024/4-09 складеного комісією комітету самоорганізації населення №4 мікрорайону М`ятно-дослідної станції, ОСОБА_3 ніколи не проживав та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10)

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року).

Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки (далі - ЖК УРСР) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.

Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу України до членів сім`ї власника будинку належать дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки.

Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідний правовий висновок, який в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов`язковим для інших судів при застосуванні аналогічних норм права, викладений Верховним Судом України в постанові від 05.11.2014 року за результатами розгляду справи № 6-158цс14.

Судом встановлено, що позивач є власницею житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач не є власником вищевказаного будинку та не є членом сім`ї нового власника, він зареєстрований у спірному будинку в якості члена сім`ї колишнього власника.

Факт реєстрації відповідача у будинку створює позивачу безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном.

Відповідач фактично проживає за іншою адресою, а відтак позбавлення його права користування спірним будинком не буде для нього обтяжливим.

Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача у вказаному будинку, об`єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ними житла взагалі.

Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню.

VІІ. Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України.

Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 840 грн.80 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.263-265,273,279,280-281,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 , в рахунок відшкодування коштів сплачених за судовий збір на користь держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.В.Коваленко