ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м.Суми

Справа №591/4140/20

Номер провадження 22-ц/816/2175/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

розглянув у в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Хвостик Яни Сергіївни

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 17 вересня 2020 року, постановлену у складі судді Сидоренко А.П., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, -

В С Т А Н О В И В :

07 липня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Рижова Сергія Євгеновича, звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля SKODA OCTAVIA A7, 2017 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 194 760 грн.

25 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , в якому просить:

- визнати земельну ділянку площею 0,0800 га кадастровий номер 01:116:457:00:001:0178, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 права спільної часткової власності, визначивши за кожним право власності на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки;

- визнати спільним за ним та ОСОБА_1 , як солідарними боржниками боргове зобов`язання за договором позики, оформленим розпискою від 06 листопада 2017 року в сумі 270 000 грн 00 коп., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 06 листопада 2017 року.

Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 17 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання земельної ділянки об`єктом права спільної часткової власності, визначення права власності на 1/2 частину земельної ділянки передав до Київського апеляційного суду для визначення підсудності за місцевим загальним судом міста Києва.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 в частині позовних вимог про визнання солідарними боржниками за договором позики прийняв до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Хвостик Я.С., не погоджуючись з ухвалою суду про направлення зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання земельної ділянки об`єктом права спільної часткової власності та визнання права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки до Київського апеляційного суду для визначення підсудності, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу в цій частині, а в іншій частині - залишити ухвалу без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про прийняття до розгляду зустрічного позову не взяв до уваги норму ч. 2 ст. 31 ЦПК України.

Вказує на те, що ЦПК України не передбачає виокремлення зустрічного позову та передачу тільки зустрічного позову до іншого суду, а підставою для передачі справи за виключною підсудністю є лише зміна у складі відповідачів, внаслідок якої як первісний, так і зустрічний позов стали відноситися до виключної підсудності іншого суду. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 липня 2019 року у господарській справі № 914/1034/18.

Вважає, що зустрічна позовна заява ОСОБА_3 в частині спірних вимог не підпадає під виняток встановлений ч. 2 ст. 31 ЦПК України та не може бути роз`єднана в оскаржуваній частині із первісним позовом, і тому, зміна підсудності не допускається.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та передаючи позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання земельної ділянки об`єктом права спільної часткової власності та визнання права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки до Київського апеляційного суду для визначення підсудності за місцевим загальним судом міста Києва, суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги стосуються нерухомого майна, на яке поширюється правило про виключну підсудність, та за місцезнаходженням земельної ділянки вказана позовна вимога не підсудна Зарічному районному суду м. Суми та з врахуванням ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» підлягає направленню до Київського апеляційного суду для визначення місцевого загального суду міста Києва.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки суд дійшов його з додержанням норм процесуального права.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 ставить питання в тому числі щодо визнання земельної ділянки площею 0,0800 га кадастровий номер 01:116:457:00:001:0178, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 права спільної часткової власності, визначивши за кожним право власності на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки.

Тобто вказані вимоги стосуються нерухомого майна.

Частина 1 ст. 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

У відповідності до ч. 6 ст. 30 ЦПК України зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в суді за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших визначених у цій статті правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.

Вимоги щодо визнання земельної ділянки об`єктом права спільної часткової власності та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки стосуються земельної ділянки, яка розташована на території Автономної Республіки Крим та є підсудною місцевому суду Автономної Республіки Крим.

Проте, відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та передбачено забезпечення розгляду цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання земельної ділянки об`єктом права спільної часткової власності та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки не підсудна Зарічному районному суду м. Суми та з врахуванням вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» підлягає направленню до Київського апеляційного суду для визначення місцевого загального суду міста Києва.

Стосовно тверджень апеляційної скарги, що місцевий суд не взяв до уваги приписи ч. 2 ст. 31 ЦПК України стосовно того, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду, колегія суддів зауважує, що позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання земельної ділянки об`єктом права спільної часткової власності та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки місцевим судом до свого провадження не приймалась та на розгляді не перебувала.

Посилання скаржника на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 24 липня 2019 року у справі № 914/1034/18 колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки правовідносини у даній справі не є подібними та стосуються норм Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлена з додержанням вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Хвостик Яни Сергіївни залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 17 вересня 2020 рокув оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина