Постанова

Іменем України

11 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 333/7160/17

провадження № 61-36св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «А-МЕГА АВТО» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2018 року у складі судді Герасименко С. Г., та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Полякова О. З.,Крилової О. В., Бєлки В. Ю.

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «А-МЕГА АВТО»,

представник позивача - Акулов Руслан Олександрович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «А-МЕГА АВТО» (далі - ТОВ «А-МЕГА АВТО») звернулось до ОСОБА_1 з позовом, у якому просило стягнути з відповідача непогашену частину матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків, у розмірі 254 579,91 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що з 16 березня 2015 року по 30 вересня 2017 року ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з позивачем та працював на посаді менеджера зі збуту.

3. 16 березня 2015 року між сторонами був укладений договір про повну матеріальну відповідальність ОСОБА_1 , за умовами якого останній прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому цінностей.

4. 19 вересня 2017 року під час чергової інвентаризації на складі, де матеріально відповідальною особою був відповідач, було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 275 435,51 грн. ОСОБА_1 частково погасив нестачу, перерахувавши на рахунок ТОВ «А-МЕГА АВТО» грошові кошти у розмірі 20 855,60 грн.

5. Посилаючись на наведені обставини, ТОВ «А-МЕГА АВТО» просило позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Заочним рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя

від 26 березня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «А-МЕГА АВТО» матеріальну шкоду за нестачу товарно-матеріальних цінностей під час виконання трудових обов`язків в розмірі 254 576,91 грн. Вирішено питання судових витрат.

7. Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю позовних вимог. Місцевий суд указав, що під час інвентаризації на складі ТОВ «А-МЕГА АВТО» виявлено збитки від нестачі товарно-матеріальних цінностей, дана інвентаризація була проведена у присутності ОСОБА_1 , з урахуванням укладеного з ним договору про повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження матеріальних цінностей, проте відповідач не довів, що нестачі товарно-матеріальних цінностей при проведенні інвентаризації встановлено не було, чи нестача була в меншому розмірі, ніж виявлено під час інвентаризації.

8. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня

2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2018 року залишено без задоволення.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

9. Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2018 року залишено без змін.

10. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував до них норми матеріального права та судову практику, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно встановлено фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору. Судом не встановлено, чи дійсно відповідач був матеріально відповідальною особою за товар, який зберігався на складі в м. Запоріжжя, якими неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду (оскільки на складі перебували інші особи, які мали право розпоряджатись товаром) і чи входили до функцій відповідача обов`язки, неналежне виконання яких призвело до збитків, в чому полягала вина відповідача, в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду, наявність прямої дійсної шкоди та її розмір.

13. Аргументом касаційної скарги також указано те, що розгляд справи судом першої інстанції відбувся за відсутності відповідача.

Доводи інших учасників справи

14. У відзиві ТОВ «А-МЕГА АВТО» заперечило проти доводів касаційної скарги, зіславшись на те, що аргументи касаційної скарги є необґрунтованими.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15. Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції, зупинено виконання заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня

2018 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 12 листопада

2019 року до закінчення перегляду в касаційному порядку.

16. Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17. З 16 березня 2015 року по 30 вересня 2017 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «А-МЕГА АВТО».

18. 16 березня 2015 року між ТОВ «А-МЕГА АВТО» та ОСОБА_1 , який перебував на посаді експедитора, укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

19. З 01 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було переведено на посаду менеджера зі збуту.

20. Пунктом 1.5 Посадової інструкції менеджера зі збуту, з якою ОСОБА_1 був ознайомлений 01 жовтня 2016 року, встановлено, що менеджер зі збуту є матеріально-відповідальною особою. Пунктами 4.1 та 4.6 вказаної інструкції передбачено обов`язок менеджера зі збуту здійснювати роздрібну та оптову торгівлю продукцією, а також всі необхідні дії з метою отримання прибутку і виконання планових показників, у разі необхідності приймати від клієнта грошові кошти за проданий товар.

21. На підставі наказу ТОВ «А-МЕГА АВТО» від 18 вересня 2017 року № 159, з яким під підпис був ознайомлений ОСОБА_1 , 19 вересня 2017 року було проведено інвентаризацію.

22. На початок проведення інвентаризації ОСОБА_1 написав розписку, згідно із якою всі видаткові та прибуткові документи на товарно-матеріальні цінності здані до бухгалтерії і всі товарно-матеріальні цінності, що надійшли до нього, оприбутковані, а ті, що вибули, списані у видаток.

23. З акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей вбачається, що після проведення інвентаризації було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 275 435,51 грн.

24. Вказаний акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей та інвентаризаційний опис підписані ОСОБА_1 у графі «матеріальна-відповідальна особа».

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

25. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

26. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

27. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

28. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

29. Частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

30. Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

31. Предметом позову у справі, яка переглядається, є відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків.

32. Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

33. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (стаття 131 КЗпП України).

34. Згідно з пунктами 1, 2, 5 частини першої статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

35. Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (які досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 135-1 КЗпП України).

36. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

37. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

38. Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

39. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

40. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

41. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).

42. Постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 затверджено Перелік посад і робіт, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва (далі - Перелік).

43. Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва не зазначені, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди.

44. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-16цс12, підстав відступити від зазначеного висновку судом не встановлено.

45. Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником із підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, із якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник із інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

46. У трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві. Наявність винних дій працівника доводить позивач.

47. Покладаючи на відповідача ОСОБА_1 обов?язок по відшкодуванню матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із посадової інструкції менеджера зі збуту, згідно із якою на нього було покладено обов`язок продажу продукції, його посада відноситься до сфери застосування повної матеріальної відповідальності.

48. Суди попередніх інстанцій взяли до уваги те, що договір про повну матеріальну відповідальність, підписаний ОСОБА_1 на посаді експедитора, не був розірваний сторонами після переведення ОСОБА_1 на посаду менеджера зі збуту. ОСОБА_1 був присутнім під час проведення інвентаризації, повністю погоджувався з виявленою нестачею, її сумою, будь-яких зауважень не висловлював, частково погасив заборгованість.

49. Разом з тим, суди не встановили такої обов`язкової умови для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності як виконання роботи відповідно до професії безпосередньо пов`язаної із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском) довірених працівнику цінностей.

50. Зазначення в посадовій інструкції про те, що посада відноситься до сфери застосування повної матеріальної відповідальності саме по собі не доводить факт укладення договору з таким працівником договору про повну матеріальну відповідальність.

51. Згідно наявної в матеріалах справи посадової інструкції менеджера зі збуту до функціональних обов`язків менеджера входили і інші обов`язки, не пов`язані з пересуванням матеріальних цінностей, зокрема робота з клієнтами: оперативне реагування на претензії клієнта по кількості та якості доставленого товару згідно договору поставки/купівлі-продажу; виявлення причин порушення умов договорів, вживання заходів по їх усуненню та попередження цих причин; за звітний період відвідування всіх торгових точок (активних та потенціальних) на підзвітній йому території; ведення постійного пошуку нових клієнтів та укладення з ними договору поставки/купівлі-продажу; консультація клієнтів тощо, також приймання участі у проведенні рекламних акцій та інших маркетингових заходах.

52. Договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з відповідачем ОСОБА_1 на посаді експедитора, не може розповсюджуватись і на посаду менеджера зі збуту, яка відсутня в Переліку посад і робіт, з якими можливе укладення договору про повну матеріальну відповідальність.

53. Суди попередніх інстанції не з`ясували, якими доказами підтверджено порушення працівником трудових обов`язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв`язок між порушенням і шкодою, вину працівника.

54. Також не з?ясовано,коли саме виникла нестача, зважаючи на те, що на посаду менеджера зі збуту ОСОБА_1 був переведений 01 жовтня

2016 року та якими доказами підтверджено факт передачі та отримання ним товарно-матеріальних цінностей, зазначених в акті інвентаризації, під звіт.

55. Крім того, підлягають перевірці доводи відповідача про те, чи мали інші особи доступ до товарно-матеріальних цінностей, зазначених в акті інвентаризації та, чи забезпечено роботодавцем належні умови для зберігання майна.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

56. У силу положень статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

57. Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

58. За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи судами не встановлені, ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 листопада

2019 року скасувати.

3. Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська