УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Мукачево Справа №303/6090/20 4-с/303/40/20

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Мукачево скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

заінтересована особа головний державний виконавець Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гонак Михайло Михайлович

про визнання незаконною та скасування постанови від 21.07.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в межах виконавчого провадження № ВП 59675531,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, у якій просить визнати незаконною та скасувати постанови від 21.07.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в межах виконавчого провадження № ВП 59675531 (надалі - Постанова).

Необхідність задоволення скарги обґрунтовується доводами про те, що Постанова є незаконною, оскільки зміст резолютивної частини рішення суду є таким, що не підлягає виконанню, так як на сьогоднішній час відсутня межа від якої боржник ОСОБА_2 повинен віддалити фактичне місце розташування вигрібної ями.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, натомість від представника скаржника надійшла повторна заява про відкладення судового розгляду скарги.

Головний державний виконавець подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в задоволенні скарги просить відмовити.

Відповідно до частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, суд констатує наступне.

Згідно з частиною першою ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, якими передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців (частина перша ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Перш за все при розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 18 Цивільного процесуального кодексу України визначені ознаки обов`язковості судових рішень.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У переданій на розгляд суду скарзі ОСОБА_2 просить суд визнати незаконною та скасувати Постанову.

По відношенню до таких доводів скаржника суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На виконанні в Мукачівському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області перебуває виконавче провадження ВП №59675531 щодо примусового виконання виконавчого листа №303/5859/16-ц виданого 01.03.2019 (надалі - Виконавчий лист) про зобов`язання скаржника ліквідувати порушення, а саме: вигрібну яму відповідно до п.2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом МОЗ України від 17 березня 2011 року №45, віддалити від межі земельної ділянки житлового будинку на 20 метрів, виконати з водотривкого матеріалу, наземну частину якої обладнати щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

31.07.2019 головним державним виконавцем Мукачівського МВ ДВС Гонаком М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання Виконавчого листа (а.с. 22).

Вказана постанова надіслана боржнику ОСОБА_2 (а.с. 23).

11 вересня 2019 року головним державним виконавцем Гонаком М.М. складено акт про невиконання скаржником судового рішення (а.с. 26).

Частинами 3, 4 статті 27 Закону передбачено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Статтею 63 Закону встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

На підставі постанов головного державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Гонака М.М. від 11.09.2019 (а.с. 27, а.с. 29) стягнуто з боржника ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 8346,00 грн та накладено штраф у розмірі 1700,00 гривень.

Вказані постанови надіслані боржнику.

Актом державного виконавця від 02.10.2019 (а.с. 33) за результатами повторного виїзду до боржника ОСОБА_2 встановлено, що рішення суду не виконано (а.с. 33).

Відповідно до частини другої статті 75 Закону у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

У зв`язку з невиконанням рішення суду, 07.10.2019 головним державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_2 в розмірі 3400,00 гривень (а.с. 34).

Згідно з положеннями частини першої ст. 68 Закону стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

При цьому, за іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати (частина 2 статі 68 Закону).

21.07.2020 головним державним виконавцем винесено Постанову.

Таким чином, дії суб`єкта оскарження щодо звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 здійснені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень наданих державному виконавцю.

За результатами судового розгляду справи слід констатувати, що дії суб`єкта оскарження були спрямовані на практичну реалізацію положень діючого законодавства для належного виконання судового рішення суду про зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання на всій території України, а оскаржувана за предметом скарги Постанова у жодній мірі не порушує законні права та інтереси як боржника, так і стягувача у виконавчому провадженні та є такою, що прийнята для максимальної реалізації охоронюваних законом прав стягувача.

Аргументи та доводи ОСОБА_2 відносно того, що рішення суду не можливо виконати залишилися доказово не підтвердженими.

Крім того, у випадку непогодження з рішенням суду процесуальним законодавством передбачена можливість оскарження такого. В іншому випадку рішення суду є обов`язковим для виконання.

Також суд констатує, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб ДВС предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС.

Поряд з цим у спірній по справі ситуації представник скаржника не ставить питання про незаконність дій державного виконавця у прохальній частині заяви, обмежившись лише вимогою про скасування постанови.

Відповідно до частини третьої статті 451 Цивільного процесуального кодексу України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням вищенаведених обставин справи та враховуючи те, що в судовому засіданні скаржником, не доведено обставин що неправомірності дій державного виконавця з приводу винесення Постанови, у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 19, 124, 1291 Конституції України, статтями 2, 3, 12, 18, 260, 447, 450-451 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - відмовити повністю.

2. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость