КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/8586/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів: Гуля В.В.,

Суханової Є.М., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою Моторно ( транспортного ) страхового бюро України на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року у справі за позовом Моторно ( транспортного ) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

03 липня 2018 року Моторне ( транспортне ) страхове бюро України звернулося до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги мотивує тим, що 06 березня 2016 року о 22 год. 15 хв. на перехресті вул. Бальзака - вул. Цвєтаєвої в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями «Daewoo Espero», держномер

НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та «Volkswagen Passat», держномер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .

В результаті ДТП автомобіль «Daewoo Espero», що належить ОСОБА_4 , отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля заподіяна матеріальна шкода в розмірі 54 136,01 грн.

Позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 54 136, 01 грн та поніс додаткові витрати на послуги аварійного комісара у розмірі 1 300,00 грн.

Винним в даній ДТП визнаний відповідач ОСОБА_1 .

Оскільки відповідач не бажає добровільно відшкодувати завдану шкоду, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 54 136,01 грн, витрати на послуги аварійного комісара - 1 300,00 грн та судовий збір - 1 762,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року позовні вимоги залишено без задоволення.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив, що у відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії

( бездіяльність ) та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не брав участі при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не надавав своїх пояснень, а тому обставини, встановлені постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року по справі №754/11652/16-п можуть бути ним спростовані згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України.

Дослідивши подані відповідачем докази: схему ДТП, пояснення водія ОСОБА_3 від 06 березня 2016 року, пояснення водія ОСОБА_1 від 06 березня 2016 року, фототаблиці та взявши до уваги письмові пояснення представника відповідача, суд встановив, що водій ОСОБА_1 перебуваючи за кермом автомобіля «Volkswagen Passat», держномер НОМЕР_2 в темний час доби рухався прямо через перехрестя вул. Бальзака - Цвєтаєвої, вулиця була достатньо освітлена, світлофор працював і його добре було видно на місці аварії, дорога гарно проглядалася, перешкода для видимості, а саме «гірка» відсутня.

Водій ОСОБА_3 знаходився за кермом автомобіля «Daewoo Espero», держномер НОМЕР_1 , рухався від вулиці Цвєтаєвої та намагався здійснити поворот ліворуч на вул. Бальзака, але не помітив автомобіль що рухався прямо, відбулося зіткнення, так останній порушив правила дорожнього руху, враховуючи, що відповідно до п. 16.6. постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 «Про правила дорожнього руху» повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Дії водія ОСОБА_3 під час винесення постанови Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року по справі №754/11652/16-п не досліджувалися, а також їм не надавалася правова оцінка.

Обставина бездіяльності відповідача встановлена постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року по справі №754/11652/16-п, а саме те, що ОСОБА_1 не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку при виді перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду для інших учасників дорожнього руху, спростовується доказом, а саме схемою ДТП, на якій вказано гальмівний шлях, що доводить спробу відповідача уникнути аварії.

Відповідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

На момент аварії автомобіль «Volkswagen Passat», держномер

НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , належав на праві приватної власності громадянину ОСОБА_5 , який є інвалідом 1 групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується письмовими доказами: копією посвідчення інваліда війни, копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, копією технічного паспорту на автомобіль.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 пройшов перевірку на стан сп`яніння, на момент скоєння ДТП він був тверезий, що підтверджується довідкою №88003011 про дорожньо-транспортну пригоду, копією висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видана Київською міською наркологічною клінікою лікарнею «Соціотерапія».

Вимоги позивача, щодо відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 54 136,01 грн та витрат на послуги аварійного комісара у розмірі 1 300,00 грн, не підлягають задоволенню, оскільки згідно з абз. 2, п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» відшкодування збитків в даній ситуації покладено на МТСБУ, а підстави для звернення з регресним позовом до ОСОБА_1 відсутні.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивач не надав належних, достовірних, допустимих, достатніх доказів на підтвердження вимог, викладених в позовній заяві.

Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування, а достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу по суті, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Моторне

( транспортне ) страхове бюро України подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи,

06 березня 2016 року о 22 год. 15 хв. на перехресті вул. Бальзака -

вул. Цвєтаєвої в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями «Daewoo Espero», держномер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та «Volkswagen Passat», держномер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 .

В результаті ДТП автомобіль «Daewoo Espero», що належить ОСОБА_4 зазнав пошкоджень ( а.с. 7, 11 т. 1 ).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року по справі №754/11652/16-п, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і провадження у справі закрито за закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності ( а.с. 13 т. 1 ).

При цьому, ОСОБА_1 лише 15 лютого 2019 року звернувся до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою на зазначену постанову ( а.с. 105-107 т. 1 ).

Як встановлено судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови від 11 березня 2019 року, відповідач був ознайомлений з матеріалами адміністративної справи та повідомлявся у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи.

Посилаючись на зазначене та рішення у справі «Пономарьов проти України» Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року, апеляційний суд відмовив ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року ( там же ).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ж положень ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

На переконання апеляційного суду, ОСОБА_1 , враховуючи викладені обставини, брав участь в розгляді зазначеної адміністративної справи в міру свого бажання, а відтак - позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені стосовно нього постановою в адміністративній справі,

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_1 не брав участі при розгляді справи №754/11652/16-п про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та спростовуються постановою Київського апеляційного суду від 11 березня 2019 року.

І, як наслідок, місцевий суд дійшов помилкового висновку і про те, що обставини, встановлені постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року можуть бути спростовані відповідачем згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України.

При цьому, відповідно до наявної у матеріалах справи копії платіжного доручення №1081рв від 16 лютого 2017 року, позивач здійснив виплату

ОСОБА_4 суму страхового відшкодування за пошкодження автомобіля, держномер AI 25 96 EM, в розмірі 54 136,01 грн ( а.с. 26 т. 1 ).

А платіжним дорученням №35224рв від 15 лютого 2017 року позивач також здійснив виплату витрат на послуги аварійного комісара у розмірі 1 300,00 грн ( а.с. 26 т. 1 ).

За таких обставин, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року та доказуванню не підлягає у відповідності до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК.

Судом встановлено, що власником автомобіля «Volkswagen Passat» держномер НОМЕР_2 є ОСОБА_5 ( а.с. 220 т. 1 ), який в свою чергу є інвалідом першої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій.

Пунктом 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності»встановлено, що: «..учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом…».

Відповідач ОСОБА_1 не відноситься до вищезазначених категорій осіб, тобто він не є ні учасником бойових дій, ні інвалідом першої групи, а також не надав доказів того, що він здійснював керування транспортним засобом у присутності власника транспортного засобу, а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції.

З огляду на зазначене, відповідач не відноситься до кола осіб, на яких розповсюджуються положення ст. 13 вищезазначеного закону, а отже згідно

ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» до відповідача може бути пред`явлена регресна вимога.

Відтак, місцевий суд дійшов помилкового та необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав щодо стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування та витрат на послуги аварійного комісара у розмірі.

За таких обставин, суд першої інстанції, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», ст. 993 ЦК України ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 263 ЦПК України, помилково ухвалив рішення щодо відмови у задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Моторно ( транспортного ) страхового бюро України, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь Моторно ( транспортного ) страхового бюро України на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір ( а.с. 1 т. 1, а.с. 3, т. 2 ) в сумі 4 405 ( 1 762 + 2 643 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Моторно ( транспортного ) страхового бюро України задовольнити. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року у справі за позовом Моторно ( транспортного ) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Моторно

( транспортного ) страхового бюро України витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в сумі 54 136,01 грн та витрати на послуги аварійного комісара у розмірі 1 300,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Моторно

( транспортного ) страхового бюро України сплачений судовий збір в сумі

4 405 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Є.М. Суханова