КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 2-4623/11

Апеляційне провадження №22-ц/824/6833/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.

при секретарі: Гордієнко О.В.

за участю:

представника стягувача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника боржника: ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва постановлену 19 грудня 2019 року в приміщенні суду в складі судді Бусик О.Л.,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Печерського районного суду із заявою в який просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України щодо нього, що було встановлене ухвалою Печерського районного суду м. Києві від 7 березня 2018 року.

В обґрунтування своєї заяви, заявник вказував, що 7 березня 2018 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі №2-4623/11 за поданням Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Куща В.В. тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_4 , як боржника за виконавчим провадженням №52162298 з примусового виконання виконавчого листа №2- 4623/1 від 6 січня 2012 року, виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення на користь ОСОБА_6 суми боргу в розмірі 254 399 грн 43 к.

Вказує, шо з 25 жовтня 2013 року він не проживає та не зареєстрований за адресою, за якою направлялась кореспонденція, а саме: АДРЕСА_1 . Відтак, у зв`язку із зміною адреси реєстрації та фактичного місця проживання боржник постанову про відкриття виконавчого провадження не отримував, тобто фактично не був повідомлений про наявність виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року заяву ОСОБА_4 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задоволено.

Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, накладене на ОСОБА_4 ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 7 березня 2018 року у справі №2-4623/11 за поданням Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Куща В.В, як на боржника за виконавчим провадженням №52162298 з примусового виконання виконавчого листа №2-4623/1 від 6 січня 2012 року, виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення на користь ОСОБА_6 суми боргу в розмірі 254 399 грн 43 к.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу в якій просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити ОСОБА_4 у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 7 березня 2018 року.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Представник стягувача ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Представник боржника у суді апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив судове рішення залишити без змін.

Стягувач ОСОБА_6 та державний виконавець у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомляли.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку апелянт при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

З урахуванням викладеного та у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності боржника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 7 березня 2018 року, суд першої інстанції вважав, що не встановлено обставин ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань згідно рішення суду, при цьому, судом враховано ту обставину, що про відкриття виконавчого провадження боржнику було не відомо.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 9 грудня 2011 року рішенням Печерського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 суму боргу в розмірі 254 399 грн 43 к.

6 січня 2012 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-4623/1, указаний виконавчий лист знаходиться на виконанні у Печерському РВ ДВС міста Києва ГТУЮ в місті Києві виконавче провадження № 52162298.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 7 березня 2018 року у справі №2-4623/11 за поданням Головного державного виконавця Печерського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ в місті Києві Куща В.В. накладено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України на ОСОБА_4 , як боржника за виконавчим провадженням №52162298 з примусового виконання виконавчого листа №2- 4623/1 від 6 січня 2012 року, виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення на користь ОСОБА_6 суми боргу в розмірі 254 399 грн 43 к.

8 грудня 2017 року головним державним виконавцем Печерського РВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві Кущ В.В. винесено постанову про об`єднання виконавчі провадження № 52162298 та № 553224697.

Згідно відповіді Печерського РВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві від 13 березня 2020 року, на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №757/19910/17-ц виданий 27 листопада 2017 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суми в розмірі 3232215 грн 03 к. та виконавчий лист №2-4623/11 виданий Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 суми в розмірі 254399 грн 43 к.

Крім того з указаної відповіді вбачається, що представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження 27 листопада 2019 року, також, 13 грудня 2019 року до канцелярії відділу боржником подана заява про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Крім того, вказано, що ОСОБА_4 неодноразово з`являвся до відділу з метою вирішення питань зведеного виконавчого провадження.

Згідно ч.5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

При цьому колегія суддів враховує, що ст.441 ЦПК України не визначає умов (підстав), за наявності яких суд скасовує тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України. Однак, за змістом ч.1 та ч.3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення, що примусово виконується у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ч.3 ст.441 ЦПК України передбачає, що такий захід забезпечення виконання судового рішення, як тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України щодо особи, яка ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням та на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Звертаючись до суду із заявою про зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 вказував, що у зв`язку зі зміною адреси реєстрації та фактичного місця проживання він не був повідомлений про наявність виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення. При цьому вказував, що за боржником зареєстровано на праві власності нерухоме майно: гаражі площею 183,7 кв.м у Луганській області, причіп 2009 року, зауважив, що він отримує дохід у вигляді заробітної плати, указане дає можливість виконавцеві здійснити часткове задоволення вимог стягувача.

У відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копії конвертів, направлених ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , містять відмітку «за закінченням встановленого строку зберігання».

З 25 жовтня 2013 року заявник не зареєстрований за адресою, за якою направлялась кореспонденція, а саме: АДРЕСА_1 , вказане підтверджується копією паспорта наявного в матеріалах справи. При цьому, з наданої копії паспорту не вдається встановити зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 .

У відповідності до ч.1 ст.36 «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Проте, державним виконавцем належним чином не перевірено зареєстроване місце проживання боржника, внаслідок чого передчасно звернувся із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4 .

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Судом встановлено, що виконавцем накладено арешт на майно боржника, вчинено запит щодо виявлення обставин перетину боржником державного кордону України, звернуто стягнення на заробітну плату боржника, будь яких інших доказів, які б свідчили про те, що державним виконавцем проводились ряд дій спрямованих на виконання судового рішення суду надано не було.

Матеріали справи не містять доказів того, що виконавцем здійснювались дії щодо звернення стягнення на належне майно боржника.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань.

Пунктом 19 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону № 3857-XII та у п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», не означає саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження і не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

На думку апеляційного суду, ухвалюючи рішення по даній справі суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_4 про скасування тимчасового обмеження його виїзду за межі України.

Крім того, відповідно до розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту України від 2 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої Мін`юстом України від 2 квітня 2012 року № 489/20802 в поданні про обмеження виїзду боржника за межі України повинно зазначатись, зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

У матеріалах відсутні будь- які докази, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань, та доказів, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення - виконавцем суду не надано.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи скаржника про те, що ОСОБА_4 не було вжито заходів для виконання судового рішення, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що боржник свідомо (умисно) ухиляється від виконання рішення суду.

У суді апеляційної інстанції представник стягувача не заперечував тієї обставини, що ОСОБА_4 частково виконується рішення суду, шляхом стягнення із заробітної плати та внесення коштів на депозитний рахунок державного виконавця проте у не великих розмірах.

Апеляційним судом не можуть бути прийняті до уваги надані представником стягувача витяг з Єдиного реєстру боржників відносно ОСОБА_4 та як на підтвердження наявності інших виконавчих проваджень відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки наявність інших виконавчих проваджень не підтверджує свідомого (умисного) ухилення боржника від виконання обов`язку виконання рішення суду.

З урахуванням викладеного та того, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення апеляційний суд вважає, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2020року.

Головуючий суддя:

Судді: