Справа № 716/1094/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2020 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Стрільця Я.С.,

з участю секретаря судових засідань Климус Г.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_4 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що на виконання рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області №2-168/11 від 21.03.2011 було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 17.02.2011 та до повноліття дитини.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області №716/1091/18 від 11.12.2018, що набрало законної сили після перегляду в апеляційній інстанції 21.02.2019, було збільшено вищевказаний розмір аліментів і вирішено в подальшому стягувати з ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили цим рішенням та до повноліття дитини.

Внаслідок невиконання відповідачем рішень суду про стягнення аліментів за ним станом на 30.04.2019 утворилася заборгованість по виплаті аліментів у загальній сумі 51 421,50 грн.

У зв`язку з цим просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за сплату не в повному обсязі аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , що належали до сплати у період з 17.02.2011 по 30.04.2019 за період прострочення їх сплати з 01.04.2011 по 31.12.2019 в розмірі 51 197,50 грн,що не перевищує розміру заборгованості за аліментами у вказаний період.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, попередньо надала суду заяву, в якій підтримала заявлені позовні вимоги та просила розгляд справи провести в їх з представником відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи своєчасно та належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, його інтереси в судовому засіданні представляла адвокат Маковійчук Л.В., яка позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивачкою не надано до суду розрахунку заборгованості по аліментам у ОСОБА_3 у спірному періоді, виданого державним виконавцем, окрім того, вказала, що станом на 01.10.2020 заборгованості по сплаті аліментів у відповідача немає.

Суд, заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували у зареєстрованому шлюбі, який 04.10.2010 між ними було розірвано, що підтверджується матеріалами справи (а.с.17).

У даному шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

21.03.2011 Заставнівським районним судом Чернівецької області було ухвалено рішення у цивільній справі №2-168/11 (а.с.17), яким стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 17.02.2011 і до досягнення дитиною повноліття, яке набрало законної сили 01.04.2011. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області №716/1091/18 від 11.12.2018 було збільшено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначених рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 21.03.2011 в розмірі 300 грн. і вирішено в подальшому стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили цим рішенням та до повноліття дитини.

Дане рішення набрало законної сили 21.02.2019, а саме після перегляду в апеляційній інстанції та 05.03.2019на його виконання видано виконавчий лист.

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено, що аліменти це кошти на утримання дитини.

Згідно положень ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались».

Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16.

Позивачка вказує у своїх позовних вимогах, що відповідач не виконує у повному обсязі свої зобов`язання щодо сплати аліментів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів за період з 17.02.2011 по 30.04.2019 у сумі 51 421, 50 грн.

Враховуючи наявний борг, позивачка просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментівза період з 01.04.2011 по 31.12.2019 у сумі 51 197,50 грн., посилаючись на проведений представником позивача попередній розрахунок пені (а.с. 6-15).

Отже, предметом спору за пред`явленим позовом є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Порядок примусового виконання рішень судів про стягнення аліментів регулюється Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016

№ 1404-VIII.

Так, згідно приписів ч. 3 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів або заперечення її розміру боржником стягувач має право пред`явити виконавчий документ для примусового виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

За приписами ч.ч. 3, 4, 8, 11 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз`яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

З аналізу наведених законодавчих норм слідує, що довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів видаються органом ДВС на вимогу стягувача. Саме довідка є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, який підтверджує факт наявності такої заборгованості, її розмір та період, за який вона виникла.

Розрахунок пені, як виду неустойки, може бути проведений і самим стягувачем, однак на підставі достовірних даних. Тобто, цей розрахунок є похідним від основного довідки про наявність заборгованості.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України докази встановлюються такими засобами як письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд бере до розгляду лише ті докази, які стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, стороною позивача суду не надано достовірного доказу, на підставі якого суд міг би встановити дійсні обставини справи, як-то наявність заборгованості у відповідача зі сплати аліментів.

Натомість, стороною позивача надано суду дублікат виконавчого листа від 27.11.2018, що виданий відповідно до рішення суду від 21.03.2011 про стягнення ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 17.02.2011 і до досягнення дитиною повноліття, однак не надано доказів звернення до органів ДВС щодо його примусового виконання (постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про застосування заходів примусу до боржника тощо).

З метою обґрунтування своєї позиції позивач посилається на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №572/1762/15-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц та постанові Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №572/1689/16-ц, які просить врахувати при вирішенні даного спору.

На думку суду, посилання позивача на правові висновки, викладені у судових рішеннях касаційного суду заслуговують на увагу та є доречними. Однак, з підстав недоведеності наявності заборгованості по сплаті аліментів з боку відповідача, а також наявності в його діях вини не можуть бути застосовані у даних правовідносинах.

З урахуванням наведеного, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

На підставі викладеного, ст. 196 СК України, ст. 7, 9, 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 10, 12, 77-78, 81, 89, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Дата виготовлення повного тексту рішення 09.11.2020.

Суддя Ярослав СТРІЛЕЦЬ