Єдиний унікальний номер 233/2591/20
Номер провадження 22-ц/804/3105/20
Єдиний унікальний номер 233/2591/20
Номер провадження 22-ц/804/3105/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Халаджи О. В.

суддів: Азевича В. Б., Никифоряк Л.П.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфренеції в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди (суддя першої інстанції Мартишева Т.О. повний текст судового рішення складено 06 серпня 2020 року),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Просив стягнути на його користь з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 9291,00 грн. у відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади Департаменту патрульної поліції.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2020 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує. що 29 лютого 2020 року відносно ОСОБА_1 інспектором СРПП Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Айдиновим Славик Зайдула огли були винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, серія БАА № 240209, про визнання позивача винним у скоєні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 340 грн. Дана постанова була скасована рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2020 року із закриттям провадження у справі на підставі п.1ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Під час розгляду даної цивільної справи, рішення про скасування і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не було враховано судом як доказ позивача у справі. Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2020 року у справі 233/1289/20 06.08.2020 року набуло законної сили 06.08.2020 року, а тому є новою обставиною та доказам у справі, який підлягає дослідженню та оцінці.

Наголошує на тому, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказує, на те, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушенням органом держави Головного управління Національної поліції в Донецькій області прав людини, навіть якщо вони не потягли за собою вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди.

ОСОБА_1 просив рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2020 року скасувати, та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від представника ГУ НП в Донецькій області Задоєнко О.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що рішення ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Від Державної казначейської служби України відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник ГУ НП в Донецькій області Задоєнко О.В. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії БАА № 240209 від 29 лютого 2020 року у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 121, ч.1 ст.122, ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., у зв`язку із тим, що о 13.43 год., керуючи транспортним засобом chevrolet cruze, державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вул. Ціолковського-Космонавтів, у м. Костянтинівка, ОСОБА_1 здійснив зупинку ближче 10 метрів від краю перехрестя, чим порушив п. 15.9 «г» ПДР України. Під час складання протоколу виявлено також порушення п. 31.4.7 «е» ПДР України експлуатація транспортного засобу без бамперу, який передбачений конструкцією транспортного засобу (а.с. 13).

Вказану постанову позивачем у справі було оскаржено до суду.

Відповідно до копії судової повістки у справі № 233/1289/20 Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області (а.с. 11) 11 березня 2020 року засобами електронного зв`язку направлено виклик до суду на адресу інспектора СРПП Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Айдинова С.З.о. в якості відповідача.

18 березня 2020 року листом за № 6491/204/06-2020 за підписом начальника Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області постанову в справі про адміністративне правопорушення щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу було направлено на адресу Костянтинівського МР ВДВС Головного територіального управління юстиції Донецької області для виконання (а.с. 12).

Постановою головного державного виконавця від 03 квітня 2020 року за вказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення БАА №240209 від 29 лютого 2020 року про стягнення штрафу з ОСОБА_1 відкрите виконавче провадження № 61688460 (а.с. 14), яке було закінчено постановою від 15 травня 2020 року, підстава скасовано постанову за рішенням суду (а.с. 15).

Відповідно до довідки № 290 від 24 квітня 1992 року (а.с. 73) ОСОБА_1 , ст. лейтенанта військової частини НОМЕР_2 , 1123 з липня 1978 р., оглянуто гошпитальною військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 , встановлено діагноз, зазначено, що захворювання, так, отримане у період проходженя військової служби.

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 43 Медичного реалібітаційного діагностичного центру м. Костянтинівки (а.с. 72) ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в амбулаторно-поліклінічному закладі Психоневрологічне відділення ГУ «НПМ РДЦ МЗ України» у період часу з 30 січня 2020 року по 19 березня 2020 року.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2020 року у справі № 233/1289/20, адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Айдинова С.З.о. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 240209 від 29 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., винесену інспектором СРПП Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Айдиновим Славик Зайдула огли. Закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 121, ч. 1 ст.122, ст. 36 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. У задоволенні іншої частини позову відмовлено (а.с. 8-10, 81-83).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що на час направлення Костянтинівським ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області постанови серія БАА № 240209 відносно позивача ОСОБА_1 для виконання на адресу органу виконавчої служби, що мало місце 18 березня 2020 року, розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 про скасування даної постанови про накладення адміністративного стягнення судом не було завершено, рішення у справі прийняте судом 28 квітня 2020 року та не набрало законної сили у встановленому законом порядку на час розгляду даної цивільної справи (а.с. 81-83).

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п. 6 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституціїного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатись на обєктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, посилаючись, що рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2020 року у справі № 233/1289/20, адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Айдинова С.З.о. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яким закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 121, ч. 1 ст.122, ст. 36 КУпАП, на підставі п.1ч.1ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, не набрало законної сили.

Пунктом 2 Розділу I Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-IX від 18 червня 2020 року, який набрав чинності 17 липня 2020 року (далі - Закон 731-IX), пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

У пункті 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

20-денний строк з часу набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» закінчився 06 серпня 2020 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2020 року у справі № 233/1289/20 набрало законної сили 06.08.2020 року на підставі Закону України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Указане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Твердження відповідачів про те, що між скасуванням постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та завданням йому моральної шкоди не має причинного зв`язку, не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, скасування самої постанови про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Звертаючись до суду із позовом про відшкодування шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що підставою для відшкодування шкоди є незаконне складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Зазначені висновки узгоджуються із правовими висновками, що викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року по справі №569/1799/16-ц, які відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні відповідних норм права до спірних правовідносин.

Апеляційним судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 було складено посадовою особою інспектором СРПП Костянтинівського ВП Бахмутського ВП Головного Управління Національної Поліції в Донецькій області Айдановим С.З.о., і постановою Костянтинівського міськрайонного суду від 28 квітня 2020 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовного ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначена постанова суду набрала законної сили 6 серпня 2020 року.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечувалися представником відповідача в суді апеляційної інстанції.

Строк перебування позивача під слідством та судом становить 2 місяці 1 день - з 29 лютого 2020 року по 28 квітня 2020 року.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Зазначені висновки узгоджуються із правовими висновками, що викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року по справі №569/1799/16-ц.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Відповідно до частити 3 статті 13Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Разом з тим, пунктом 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

За змістом пунктів 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45, цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Аналогічна позиція зазначена і в ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, на яку посилаються позивачі в позові.

Верховний суд у своїй практиці, зокрема, у справах № 521/10640/15-ц і № 520/3307/16-ц, виходить з того, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2020 року визначено у сумі 4723 грн.

З огляду на вищенаведене, враховуючи доведеним позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у моральних переживаннях, фізичних стражданнях та порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя та враховуючи тривалість провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке здійснювалось 2 місяці 1 день, судова колегія вважає, що підлягає до стягнення на користь позивача 9291грн. моральної шкоди.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

У відповідності до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 - 9291 (дев`ять тисяч двісті дев`яносто одна) гривня в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає виконанню. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В.Халаджи

В.Б. Азевич

Л.П. Никифоряк

Повний текст судового рішення складено 17 листопада 2020 року.

Суддя- доповідач О.В.Халаджи