КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/8577/20 Головуючий у 1 інстанції - Ларіонова Н.М.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі: Гаврюшенко К.О.

розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 31 липня 2020 року

в справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , Департамент містобудування та архітектури виконавчого комітету КМДА про забезпечення позову до його пред`явлення

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., осіб, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 31 липня 2020 року частково задоволено заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , Департамент містобудування та архітектури виконавчого комітету КМДА про забезпечення позову до його пред`явлення.

Накладено арешт на споруди (конструкції, павільйони, кіоски) у кількості 57 штук, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що на праві власності належать ФОП ОСОБА_1 .

В іншій частині заяву залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 31 липня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю, посилаючись на незаконність даного судового рішення, зокрема, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

15 вересня 2020 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила постановити ухвалу про залишення без задоволення апеляційну скаргу та без змін оскаржувану ухвалу.

Департамент містобудування та архітектури виконавчого комітету КМДА не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, у липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила наступне: накласти арешт на споруди (конструкції, павільйони, кіоски) у кількості 57 штук, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що в Подільському районі м.Києва, та до 01.04.2020 року, що належали ОСОБА_3 ; заборонити здійснювати ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 господарську діяльність щодо 57 (п`ятдесяти семи) споруд (конструкцій, павільйонів, кіосків), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , та до 01.04.2020 року належали ОСОБА_3 та внести дані обмеження до Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В обґрунтування заяви зазначала, що вона з 07 червня 1996 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Під час перебування у шлюбі за спільні гроші подружжя ОСОБА_3 придбавав тимчасові споруди та з 2007 року як ФОП ОСОБА_3 здійснював господарську діяльність та розміщував належні йому споруди (конструкції, павільйони, кіоски) у кількості 57 штук за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Відповідно, ним укладались договори щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою із Департаментом містобудування та архітектури, отримувались інформаційні талони.

Право власності ОСОБА_3 на 57 споруд (конструкції, павільйони, кіоски) набув відповідно до Договору купівлі-продажу кіосків від 01 лютого 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ЗАТ "Фірма "Енергосервіс"; до Договору купівлі- продажу кіосків від 26 серпня 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ЗАТ "Фірма "Енергосервіс"; відповідно до Договорів купівлі-продажу рухомого майна від 22 березня 2013 року придбав у ОСОБА_4 , які в подальшому були поділені на менші споруди та на день смерті йому належало 57 споруд.

Після смерті ОСОБА_3 заявниці стало відомо про те, що орендну плату за червень 2020 року за 57 павільйонів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 , 01 червня 2020 року було, на її думку, безпідставно отримано у повному розмірі та привласнено ФОП ОСОБА_1 , в діях якого вбачається злочинний намір.

Зазначала, що її чоловік жодного договору купівлі-продажу рухомого майна із ФОП ОСОБА_1 не укладав, підпис у даному договір не ставив, печатку ФОП ОСОБА_5 не ставив, а його підпис на даному договорі є підробленим, будь-якої згоди на продаж спільного майна подружжя заявник не надавала.

У зв`язку із зазначеним ОСОБА_2 звернулась до суду із даною заявою про забезпечення позову та зазначила, що статусу відповідачів можуть набути ОСОБА_1 та Департамент містобудування та архітектури виконавчого комітету КМДА, вказавши їх заінтересованими особами за вищевказаною заявою.

Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існує спір щодо укладення договору купівлі-продажу, однак, обрані судом заходи до забезпечення позову не повинні містити наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Вони мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із пунктом 6 зазначеної Постанови, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року № 9, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, в тому числі й на стадії апеляційного провадження, якщо заява про це надійшла до суду апеляційної інстанції або її не вирішив суд першої інстанції.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу укладення договору купівлі-продажу рухомого майна, а саме, на 57 споруд (конструкції, павільйони, кіоски) загальною вартістю 1 364 925, 00 грн.

Таким чином, враховуючи зазначене, ОСОБА_2 обґрунтувала необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на споруди у кількості 57 штук, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ФОП ОСОБА_1 , а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення заяви про забезпечення позову в цій частині.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Таким чином, вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець, оскільки обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися майном може призвести до незворотніх наслідків.

А тому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо наявності підстав для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову в іншій частині.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 31 липня 2020 року - залишити без зімн.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 17 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: