КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/169/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Стрижеуса А.М.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення Ѕ частки в праві власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Комаревцевої Л.В., -

встановила:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зданим позовом.

Просила визначити частку ОСОБА_1 в розмірі Ѕ в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , і господарські будівлі та споруди: літня кухня, сарай, баня, погріб, вбиральня, криниця, паркан, - та земельну ділянку в с. Осички Радомишльського району Житомирської області розміром 0,2500 га за кадастровим номером :06:002:0030 (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд).

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 05 жовтня 1985 року по 05 липня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . За час шлюбу з ОСОБА_5 ними було придбано вищевказане майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. На запит приватного нотаріуса Кобалії І.В. з Осичківської сільської ради було отримано копію заповіту ОСОБА_5 , згідно якого останній заповів усе належне йому майно ОСОБА_4 дочці ОСОБА_5 від шлюбу, зареєстрованого 23 березня 2002 року.

Позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Постановою від 17 грудня 2019 року приватний нотаріус Кобалія І.В. відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій.

Позивач зазначає, що квартира АДРЕСА_1 придбана шляхом інвестування у житлове будівництво на підставі інвестиційного договору від 19 березня 2001 року, та належить позивачу на праві спільної сумісної власності.

Житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , був відбудований на земельній ділянці, права на яку було отримано разом з придбаною у 1994 році хатою. У березні 1999 року у будинку сталася пожежа. Відновлення пошкодженого будинку було розпочато в травні 1999 року, та повністю відновлено у 2000 році. Позивач зазначає, що видача виконавчим комітетом Осичківської сільської ради 04 вересня 2001 року свідоцтва про право власності на житловий будинок не припиняє права спільної сумісної власності на будинок.

Крім того позивач зазначає, що при визнанні за особою права власності на будинок за нею також визнається право власності на земельну ділянку у розмірі її частки в праві власності на будинок.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 зазначив, що рішення суду законне та відповідає фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира та житловий будинок на момент смерті належали ОСОБА_5 . Документи, що підтверджують набуття права на майно одержані ОСОБА_5 після розірвання шлюбу з позивачем. Поділ спільного сумісного майна за життя ОСОБА_5 не відбувався, а тому майно не може бути виділено на користь позивача після смерті спадкодавця, оскільки доказів участі позивача у придбанні майна під час шлюбу та після його розірвання не надано.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 1985 року по 05 липня 2001 року. Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

19 березня 2001 року між АТ Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_5 укладено інвестиційний контракт № 24037 про інвестування у житлове будівництво.

Відповідно до положень п. 1.3. контракту, довіритель може отримати відповідну квартиру лише за умови інвестування 100 відсотків загальної площі цієї квартири на умовах цього контракту.

19 березня 2001 року між АТ Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду № 2 до інвестиційного контракту № 24037.

Згідно п. 1.1. додаткової угоди, інвестування 100 відсотків загальної площі є підставою для закріплення за довірителем конкретної квартири шляхом укладення цієї угоди.

Відповідно до п. 1.2. за цією додатковою угодою компанія зобов`язується своїми силами і засобами, за рахунок залучених від довірителів коштів, збудувати і передати довірителю конкретне житло (об`єкт інвестування), вказане у п. 2.1. цієї угоди, будівництво якого довіритель повністю профінансував та готовий прийняти у свою власність.

27 липня 2001 року між АТ Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_5 підписано акт приймання-передачі квартири інвестору. 09 жовтня 2001 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на квартиру.

26 березня 1999 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , виникла пожежа, що підтверджується повідомленням пожежної частини № 6 від 30 березня 1999 року.

15травня 2001 року видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, наданої ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 .

22 червня 2001 року видано технічний паспорт на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 .

04 вересня 2001 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 від 05 серпня 2019 року.

11 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобалія І.В. заведено спадкову справу, за заявою ОСОБА_2

19 серпня 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, згідно якого заповів житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 та квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 , та все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і те, що належатиме на день смерті дочці ОСОБА_4 .

Постановою приватного нотаріусаКиївського міського нотаріального округу Кобалія І.В. від 17 грудня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частину квартири, житлового будинку та земельної ділянки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що квартира АДРЕСА_1 , житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 належать їй на праві спільної сумісної власності. Крім того, позивач зазначає, що факт припинення шлюбу 05 липня 2001 року не позбавляє її прав на спільно придбане за час шлюбу майно. Порушенням своїх прав позивач вважає включення до заповіту всієї квартири та будинку, без врахування її частки на це майно.

До сімейних відносин, які виникли до 01 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю.

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ч. 1 ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Отже, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Так, квартира АДРЕСА_1 придбана за час перебування у шлюбі, що підтверджується інвестиційним контрактом № 24037 від 19 березня 2001 року.

Матеріали справи також містять нотаріально посвідчену заяву від 17 березня 2001 року, згідно якої ОСОБА_1 надала свою згоду на продаж її чоловіком ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_4 , придбаної в період зареєстрованого шлюбу.

19 березня 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 . В цей же день між АТ Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_5 укладено інвестиційний контракт № 24037 про інвестування у житлове будівництво, а саме спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Вирішуючи спір в частині поділу квартири, суд першої інстанції не звернув своєї уваги, що спірна квартира була придбана на підставі інвестиційного контракту, укладеного 19 березня 2001 року, тобто під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, доказів на підтвердження того, що квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_5 матеріали справи не містять. Навпаки матеріали справи містять докази, що в день придбання спірної квартири, подружжя відчужило іншу квартиру, що належала їм на праві спільної сумісної власності. Позивач зазначає, що в тому числі за ці кошти була придбана спірна квартира. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, матеріали справи не містять, а тому зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно повідомлення пожежної частини № 6 від 30 березня 1999 року, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , 26 березня 1999 року виникла пожежа. ОСОБА_5 повідомлено про те, що постановою від 30 березня 1999 року відмовлено у порушенні кримінальної справи у зв`язку з відсутністю складу злочину, оскільки причиною пожежі є неправильне встановлення пічного опалення.

17 квітня 2001 року виконавчим комітетом Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області надано дозвіл на відбудову житлового будинку на існуючій земельній ділянці, який був пошкоджений внаслідок пожежі.

15травня 2001 року видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, наданої ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 .

22 червня 2001 року видано технічний паспорт на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 .

Отримання ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на житловий будинок в с. Осички 04 вересня 2001 року, не свідчить про те, що спірний житловий будинок не є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , оскільки матеріали справи містять документи на підтвердження того, що будинок було реконструйовано за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, а саме: дозвіл на відбудову пошкодженого будинку, будівельний паспорт на забудову земельної ділянки та технічний паспорт на житловий будинок, які видані у квітні, травні та червні 2001 року, тоді як шлюб розірвано у липні 2001 року.

Отже, спірний житловий будинок також є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Спірна земельна ділянка була приватизована ОСОБА_5 , а тому є його особистою приватною власністю, і не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя.

Проте, якщо на земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.

Згідно зі ст. 76 ЦК УРСР перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Аналогічна норма передбачена ст. 261 ЦК України, згідно з якою перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами, наприклад про поділ спільного майна подружжя, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя.

ОСОБА_1 зазначила, що її право на частку в майні було порушено у 2019 році, коли вона дізналась про заповіт її колишнього чоловіка.

Отже строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки з позовом вона звернулась у грудні 2019 року, тобто протягом загального строку позовної давності встановленого в три роки.

Оцінюючи встановлене, колегія суддів знаходить доведеними та обґрунтованими позовні вимоги про визначення частки ОСОБА_1 в розмірі Ѕ в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , і господарські будівлі та споруди: літня кухня, сарай, баня, погріб, вбиральня, криниця, паркан, - та земельну ділянку в с. Осички Радомишльського району Житомирської області розміром 0,2500 га за кадастровим номером :06:002:0030.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Посилання представника ОСОБА_4 на відсутність доказів на підтвердження участі ОСОБА_1 у придбанні спірного майна, колегія суддів не приймає, оскільки спірне майно було придбане за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі. При цьому доказів на підтвердження того, що спірне майно було придбано за особисті кошти ОСОБА_5 представником відповідача не надано.

Посилання представника ОСОБА_4 на те, що інвестиційний контракт був підписаний в період коли ОСОБА_5 не проживав та не вів з ОСОБА_1 спільного господарства не підтверджені жодними доказами.

Посилання представника ОСОБА_4 на те, що оскільки за життя ОСОБА_5 поділ спільного сумісного майна не відбувся, а тому майно не може бути виділено на користь позивача після смерті спадкодавця, є помилковими та не ґрунтуються на нормах закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 10 червня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

ОСОБА_1 просить стягнути судові витрати в зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції в розмірі 26 303 грн 42 коп., та в зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції в розмірі 24 407 грн 50 коп.

З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2019 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладеного договір про надання правової допомоги.

Згідно п. 4.1. договору, представництво клієнта в межах розгляду справи місцевим судом, якщо кількість судових засідань у справі не перевищуватиме п`яти, становить 16 000 грн.

Відповідно до п. 4.2. договору, представництво клієнта в межах розгляду справи в суді апеляційної інстанції, якщо кількість судових засідань не перевищуватиме двох, становить 10 000 грн.

Оплата правової допомоги здійснюється клієнтом протягом 250 банківських днів з дня закінчення виконання доручення в суді відповідної інстанції (п. 5 договору).

Матеріли справи також містять звіт про правову допомогу, надану ОСОБА_1 у даній справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката ОСОБА_4 та її представником не заявлено.

Отже, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 26 000 грн 00 коп. При цьому витрати в розмірі 278 грн 02 коп. не підтвердженні належним чином.

В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 9 605 грн 00 коп., та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 14 407 грн 50 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визначити частку ОСОБА_1 в розмірі Ѕ в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , і господарські будівлі та споруди: літня кухня, сарай, баня, погріб, вбиральня, криниця, паркан, - та земельну ділянку в с. Осички Радомишльського району Житомирської області розміром 0,2500 га за кадастровим номером :06:002:0030 (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 9 605 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 14 407 грн 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 26 000 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 12 листопада 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

А.М. Стрижеус