УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

16 листопада 2020 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу виконавчої служби у м.Херсоні Південного межрегіонально управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про усунення перешкод у користування майном шляхом зняття арешту та вилучення запису про арешт з Єдиного реєстру боржників,-

В С Т А Н О В И В:

11.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про усунення перешкод у користування майном шляхом зняття арешту та вилучення запису про арешт з Єдиного реєстру боржників, визначивши відповідачем Дніпровського районного відділу виконавчої служби у м.Херсоні Південного межрегіонально управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Подана позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, вимогами п.5 ч.3 ст. 175 ЦК України в позовній заяві викладаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначаються докази, що підтверджують вказані обставини.

Докази подаються позивачем за ч.2 ст. 83 ЦПК України разом з позовною заявою, а якщо доказ не може бути поданий разом з позовною заявою з об`єктивних причин, позивач за ч.4 ст. 83 ЦПК України зобов`язаний про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Письмові докази за ч.2 ст. 95 ЦПК України подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч.4 ст. 95 ЦПК України).

Частиною 5 ст. 95 ЦПК України передбачений обов`язок учасника справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях) зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу, а відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у учасника справи, такий учасник підтверджує своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

В порушення вказаних вимог позивачем не надана відповідь ТСЦ МВС № 6541 від 27.10.2020 р. за вих. № 31/21/41, що є додатково порушенням п.8 ч.3 ст. 175 ЦПК України - не зазначені докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою.

За приписами ч. 6 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Позивачем у позовній заяві не зазначені відомості, необхідні для правильного вирішення справи, а саме з її змісту неможливо встановити, чи є (був) позивач стороною виконавчого провадження, оскільки саме від цього залежить спосіб захисту його прав, коло сторін та вид судочинства за правилами якого можуть бути розглянуті його вимоги.

Якщо позивач не був учасником виконавчого провадження, та вважає, що арешт, накладений на транспортний засіб ЗАЗ модель 110307, 2002 року випуску, червоного кольору належить йому, а не боржникові, він має право за приписами статті 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» особа, звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно зі статтею 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно.

Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами цивільного судочинства, якщо вони виникають у цивільних правовідносинах.

Щодо заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог закону в межах виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами Розділу VІІ ЦПК України, це застосовуєтьсяколи не є стороною виконавчого провадження, оскільки дії державного виконавця у позовному провадженні в порядку КАС України, шляхом звернення до окружного адміністративного суду з адміністративним позовом.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України 2004 року. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону «Про виконавче провадження».

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), орган державної виконавчої служби у справах за позовами осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Керуючись наведеними правовими нормами, у разі звернення особи до суду в порядку позовного провадження з вимогою про звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна) вказані позовні вимоги можуть бути пред`явлені до особи, в інтересах якої накладено арешт, - стягувача у виконавчому провадженні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 523/9076/16-ц (постанова від 17 квітня 2018 року). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Разом з тим відповідачами у такій справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Таким чином, якщо позивач є стороною виконавчого провадження при виконанні судового рішення за результатами розгляду судової справи, що відбувався в порядку цивільного судочинства, та арешт накладений на майно ОСОБА_1 , як боржника, то ОСОБА_1 має право звернутися до суду, який розглянув цю цивільну справу зі скаргою на дії державного виконавця, при цьому до участі в справі повинний бути залучений стягувач.

Якщо, ОСОБА_1 не був стороною виконавчого провадження, арешт накладено на транспортний засіб, який не належав боржникові, ОСОБА_1 має право звернутися до суду саме з позовною заявою про виключення майна з акту опису та зняття арешту до відповідачів, якими є боржник, стягувач (тобто особа в інтересах якої накладався арешт) у виконавчому провадженні, а третьою особою у цій справі є орган виконавчої служби.

Крім того, однією з вимог ОСОБА_1 є вилучення запису про арешт з Єдиного реєстру боржників, але позивачем взагалі не викладено обставин з цієї вимоги та не додано доказів, що свідчать про включення його до Єдиного реєстру боржників.

Суд звертає увагу, що обов`язок доказування покладається саме на сторони у справі, судове рішення не може ґрунтуватися на припущенням, а оскільки позивач посилається на наявність виконавчого провадження саме він повинний надати докази щодо його сторін, чітко визначити відповідачів та вид судочинства або цивільного провадження (позовне або скарга на дії державного виконавця).

Звичайно, подання позову до неналежних відповідачів, невірний обраний спосіб захисту свої прав, не надання доказів є підставою для відмови у задоволенні позову, а не відмови у прийнятті позовної заяви, але з урахуванням вищевказаних норм, суд вважає необхідним надати відповідні роз`яснення для усунення в подальшому додаткових роз`яснень з цих питань.

Таким чином, позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідність до вимог ст. 175, 177 ЦПК України з урахуванням вищенаведеного обгрунтуванння.

На підставі ст. 185 ч.1 ЦПК України позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків з роз`ясненням того, що в разі їх не усунення у встановлений судом строк позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачеві, що не позбавляє позивача повторно звернутись до суду із позовом після усунення умов, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 175, 185 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу виконавчої служби у м.Херсоні Південного межрегіонально управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про усунення перешкод у користування майном шляхом зняття арешту та вилучення запису про арешт з Єдиного реєстру боржників - залишити без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху направити позивачу.

Надати позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, позовна заява вважатиметься не поданою та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремому оскарженню не підлягає.

СуддяО. В. Ус