Постанова

Іменем України

04 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 509/2261/13-ц

провадження № 61-35992св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

заінтересована особа - акціонерне товариство «Східно-Український банк «Грант»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про скасування постанов державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що, державною виконавчою службою 15 грудня 2015 року прийнято на виконання виконавчі листи

№ 509/2261/13-ц, видані Овідіопольським районним судом Одеської області 19 листопада 2013 року боржником в яких є вона, стягувачем АТ «Східно-Український банк «Гранд» з ознаками підроблення.

Стверджувала, що з висновку судово-технічної експертизи, призначеної та проведеної в рамках кримінального провадження, розпочатого 26 червня 2016 року №0004616 Приморським відділом поліції в місті Одесі головного управління національної поліції в Одеській області(далі - Приморський ВП в. м. Одесі ГУ НП в Одеській області) відтиск печатки на підписі державного виконавця на оригіналі виконавчого документу проставлено не в день виготовлення запису, тобто 03 грудня 2014 року, а після 25 листопада 2015 року.

ОСОБА_1 просила суд: скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України) про відкриття виконавчого провадження від 15 грудня 2015 року ВП № 49670442 та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 грудня

2015 року ВП № 49670442.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 вересня

2018 року, постановленою у складі судді Кириченко П. Л., скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 15 грудня 2015 року

№ 49670442.

Скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 грудня 2015 року в рамках виконавчого провадження

№ 49670442.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України 15 грудня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 49670442 з примусового виконання на підставі виконавчого листа, який має елементи підроблення,

і це підтверджується матеріалами кримінальної справи, а здійснення будь-яких процесуальних дій на підставі такого виконавчого документу недопустимо.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Східно-Український банк «Грант» задоволено частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 вересня 2018 року скасовано, ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанов державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття провадження, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відмовлено.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні Скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вказав, що наявність матеріалів самого кримінального провадження не є безумовним доказом недостовірності напису державного виконавця та печатки відділу державної виконавчої служби у виконавчому листі, а висновок експертизи

від 03 березня 2017 року не можна прийняти як належний доказ, оскільки експертом не було чітко вказано, чи мало місце підроблення запису

у виконавчому листі, а вироку суду, яким були б встановлені такі обставини, матеріали справи не містять. Наявність самого лише висновку експертизи не є безумовною підставою вважати, що обставини, на які посилалася в скарзі ОСОБА_1 , та в обґрунтування яких вказувала на даний висновок експерта та матеріали кримінального провадження, дійсно мали місце та повинні прийматися судом до уваги. Інших належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження недостовірності спірного запису у виконавчому листі матеріали справи не містять. Таких доказів не було надано і до суду апеляційної інстанції, а надані учасниками справи листи Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - Малиновського ВДВС Одеського МУЮ) від 25 травня 2016 року та відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (далі - ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області) від 06 липня 2018 року не спростовують записів в оригіналі виконавчого листа про пред`явлення виконавчого документу

03 грудня 2014 року. Пославшись на фактичні обставини справи, встановлені постановою Апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2018 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у виконавчий лист службовою особою внесений запис про відмову у відкритті виконавчого провадження та скріплено печаткою відділу ДВС. Вказаний напис не спростовується матеріалами справи, а та обставина, що посадова особа Малиновського ВДВС Одеського МУЮ всупереч своїм посадовим обов`язкам, поставивши відповідну відмітку у виконавчий лист, не прийняла постанову про відмову у відкритті провадження, не надає можливості стверджувати, що виконавчий документ не пред`являвся до даного відділу державної виконавчої служби.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,

в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року та залишити в силі ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 вересня 2018 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав оцінку всім зібраним доказам, відзиву на апеляційну скаргу банку, та дійшов помилкового висновку про скасування ухвали суду першої інстанції.

Вказує, що суд порушив вимоги частини шостої статті 367 ЦПК України, оскільки не дослідив усі докази надані нею, зокрема висновок судово-технічної експертизи від 03 березня 2017 року, яким встановлення підроблення записів про звернення до виконання виконавчих листів у грудні 2014 року у сукупності з іншими доказами, а саме: судовим рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2015 року, листами виконавчих органів щодо відсутності виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів №509/261/13-ц.

Вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно спростував висновки, зроблені в ухвалі Апеляційного суду Одеської обласні від 10 листопада

2015 року, яким банку відмовлено у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення на виконання виконавчих листів №509/2261/13-ц, оскільки не звернув увагу на ту обставину, що з копії виконавчого провадження, наданої ВПВР УДВС в Одеській області, вбачається, що у матеріалах виконавчого провадження наявні копії виконавчих листів № 509/261/13-ц, поданих до відділу 25 листопада

2015 року, які містили лише одну відмітку про відмову у відкритті виконавчого провадження, датовану 03 грудня 2013 року.

Вказує, що висновки суду апеляційної інстанції про те, що відсутність постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження не спростовує висновків про те, що виконавчий лист пред`являвся на виконання 03 грудня 2014 року, є помилковим.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2019 року АТ «Східно-Український банк «Гранд» направило до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило відмовити

у задоволенні касаційної скарги та залишити постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року без змін, як таку, що прийнята без порушень норм процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

30 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду у складі судді Олійник А. С. поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження

у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

У листопаді 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана колегії суддів: Сердюку В. В. (суддя-доповідач), Фаловській І. М., Грушицькому А. І.

У вересні 2020 року, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана колегії суддів: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гульку Б. І., Луспенику Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 вересня 2013 року у справі № 509/2261/13-ц задоволено позов АТ «Східно-Український банк «Гранд» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на АДРЕСА_1 шляхом продажу предмету іпотеки з прилюдних торгів.

Рішення набрало законної сили.

13 листопада 2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області видано виконавчі листи № 509/2261/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки і стягнення судових витрат у вигляді судового збору, боржники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , стягувач АТ «Східно-Український банк «Гранд».

03 грудня 2013 року АТ «Східно-Український банк «Грант» пред`явив виконавчі листи до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області.

Постановою державного виконавця від 03 грудня 2013 року відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеські області відмовлено у відкритті виконавчого провадження виконавчого листа, виданого 19 листопада

2013 року на підставі частини восьмої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у разі наявності інших, передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження), а саме: відсутність у виконавчому листі вказівки на особу боржника.

У 2014 році банк звернувся до суду із заявою про зміну способу виконання рішення суду з реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з публічних торгів на шляхом передачі права власності банку.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2014 року, яка набрала законної сили, банку відмовлено у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2015 року банку відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

У листопаді 2015 року, після повернення АТ «Східно-Український банк «Грант» оригіналів виконавчих листів, встановлено, що оригінали виконавчих листів містять запис про те, що 03 грудня 2014 року державним виконавцем Малиновського відділу виконавчої служби міста Одеси відмовлено

у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 4 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (за непідвідомчістю виконання рішення суду).

Постановою головного державного виконавця відділу Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції України в Одеській області від 25 листопада 2015 року банку відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 4 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (за непідвідомчістю виконання рішення суду, а саме: загальна сума коштів по виконавчим листам становить понад 10 000 000 грн у зв`язку з чим виконавчі листи повинні пред`являтись до Департаменту ДВС).

02 грудня 2015 року виконавчі листи пред`явлені для виконання і постановою державного виконавця Департаменту відділу державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15 грудня 2015 року відкрито виконавче провадження, а постановою від 22 грудня 2015 року накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2016 року боржнику ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги на постанови Департаменту ДВС від 15 грудня 2015 року і від 22 грудня

2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2016 року ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2016 року залишена без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2016 року залишено без змін.

З листа Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 25 травня 2016 року та УДВС ГТУЮ в Одеській області №К-1058-09 від 06 липня 2018 року встановлено, що відповідно до записів, внесених до книги реєстрації вхідної кореспонденції про відкриття виконавчого провадження та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавчі листи № 509/2261/13-ц, видані 19 листопада

2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області на користь

АТ «Східно-Український банк «Гарант» відносно боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також відносно боржників ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рахунок погашення заборгованості ПП «Ажио-Плюс» перед ПАТ «Східно-Український банк «Грант» на примусовому виконанні у відділі не перебували та не надходили.

Встановлено, що державними виконавцями відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ 03 грудня 2014 року зазначені виконавчі листи отримані за відсутності відомостей про посаду, ініціали і прізвища особи, яка завірила цей документ печаткою другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ).

24 червня 2016 року Приморським відділом поліції в м. Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області відкрито досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004616 за ознаками частини першої статті 358 КК України, за фактом підробки виконавчих документів, виданих 19 листопада 2013 року на виконання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 вересня 2013 року, боржниками у якому є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 .

У рамках відкритого кримінального провадження проведено судово-технічну експертизу. З висновку судово-технічної експертизи від 03 березня 2017 року встановлено, що відтиск печатки на рукописному тексті нанесено печаткою другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ поверх тексту, однак не в той період часу, яким датовано запис від 03 грудня 2014 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і надалі

в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх

у добровільному порядку визначає Закон України від 21 квітня 1999 року

№ 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі Закон - № 606-XIV) ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статтею 17 якого визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Відповідно до пункту 2 частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 Закон - № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі статтею 23 Закону - № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Відповідно до вимог частини першої, другої статті 24 Закону - № 606-XIV державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Згідно вимог частини першої статті 25 Закону - № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону - № 606-XIV державний виконавець виносить постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню,- не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

Виходячи з аналізу статей 24, 25, 26 Закону - № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, у протилежному випадку державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, так як строк пред`явлення для примусового виконання закінчився, про що виносить відповідну постанову.

За приписами частини другої статті 371 ЦПК України 2004 року поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів можливе за заявою про поновлення пропущеного строку, поданою до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (аналогічна норма містилася в статті 61 ЦПК України 2004 року).

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду

у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2015 року у справі № 509/2261/13-ц відмовлено

у задоволенні заяви АТ «Східно-український банк «Грант» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих Овідіопольським районним судом Одеської області 19 листопада 2013 року на виконання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 вересня 2013 року № 509/2261/13-ц, у зв`язку з пропуском строку такого пред`явлення.

На вказані обставини суд апеляційної інстанції уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про те, що наявність записів в оригіналі виконавчого документу про відмову у відкритті виконавчого провадження (датованого 25 листопада 2015 року, тобто після ухвалення судового рішення про відмову в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання) без прийняття самої постанови хоча і є порушенням з боку посадової особи державної виконавчої служби, однак не спростовує того факту, що банк вчасно пред`явив виконавчі листи до виконання.

Таким чином, виконавчі листи № 509/2261/13-ц, видані 19 листопада

2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області, стягувач

АТ «Східно-Український банк «Грант», боржник ОСОБА_1 , були пред`явлені до виконання банком у грудні 2015 року поза межами строку, встановленого статтею 22 Закону - № 606-XIV та всупереч ухвалі апеляційного суду, якою відмовлено у поновленні строку для пред`явлення вказаних виконавчих листів до виконання.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

У справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені повно.

За таких обставин касаційну скаргу слід задовольнити, постанову Апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2018 року скасувати, ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 червня 2016 року залишити в силі, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Документально підтверджені судові витрати у розмірі 3 524 грн за подання касаційної скарги підлягають стягненню з АТ «Східно-Український банк «Грант» на користь заявника.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року скасувати, ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 вересня 2018 року залишити в силі, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з акціонерного товариства «Східно-Український банк «Грант» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 524 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк