головуючий у суді І інстанції Шевченко Т.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Писаної Т.О.,

Суддів Приходька К.П., Журби С.О.

за участі секретаря судового засідання Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та спонукання до вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та спонукання до вчинення певних дій, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 передати комплект ключів від замків вхідних дверей спірної квартири.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06 лютого 2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською Н.Ю. Інша 1/2 частина вказаної квартири належить відповідачу, який перешкоджає позивачу у користуванні квартирою, не надає позивачу ключів від вхідних дверей спірної квартири, у зв`язку з чим ОСОБА_2 позбавлений права доступу до спірної квартири. З березня 2019 року позивач письмово звертався до відповідача та до органів поліції з заявами про усунення перешкод, проте йому було рекомендовано звернутися до суду.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 рокупозов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , передавши останньому комплект ключів від замків вхідних дверей вказаної квартири.

Постановлено вселити ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу, якою зупинити провадження у справі №752/25479/19 до набрання законної сили рішення суду у цивільній справі №755/4051/19.

Скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, оскільки суд першої інстанції не оголосив ухвалу по результатам розгляду клопотання про зупинення провадження у справі, яке було подане до суду першої інстанції ОСОБА_1 11 березня 2020 року та заявлено в судовому засіданні 02 червня 2020 року.

Зазначає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не взяв до уваги, що власність зобов`язує, а тому співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

13 жовтня 2020 року представником позивача ОСОБА_2 - Волковим С.В. до Київського апеляційного суду був поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на безпідставність доводів про те, що позивач не бере участі у сплаті комунальних послуг на квартиру, що жодним чином не спростовує неправомірних дій відповідача у перешкоджанні користування спірною квартирою. Крім того, вказує, що позивач не має можливості користуватися комунальними послугами у спірній квартирі, оскільки не має договірних відносин з постачальником комунальних послуг у спірній квартирі, і не має сплачувати відповідну частину вартості комунальних послуг саме тому, що відповідач створює перешкоди у користуванні спірною квартирою.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Глазунов І.Ю. просив апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу, якою зупинити провадження у справі №752/25479/19 до набрання законної сили рішення суду у цивільній справі №755/4051/19.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Волков С.А. заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ч. 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні житлом, в результаті чого позивач не може потрапити до квартири, співвласником якої він є за заповітом та має право на проживання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Положеннями ст. 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом.

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 380 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї.

Судом установлено, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Інша 1/2 частина вказаної квартири належить відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 19 квітня 2013 року Першою київською нотаріальною конторою.

Вказана квартира складається з 1-житлової кімнати, загальною площею 34,40 кв.м, житловою площею 16.10 кв.м.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не має ключів від квартири АДРЕСА_2 , доступу до спірної квартири відповідач не надає, чим чинить позивачу перешкоди у здійсненні права користування квартирою.

У спростування зазначеного будь яких належних доказів відповідачем до суду першої інстанції надано не було.

Також, відповідач вказує про те, що позивач починаючи з моменту вступу у спадщину, а саме з 06 лютого 2019 року не бере участі у витратах на управління та утримання своєї частки майна, проте, такі доводи апеляційної скарги колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки відповідач не позбавлений можливості звернутись до позивача ОСОБА_2 із позовом про стягнення частини витрат на утримання своєї частки майна за наявності та доведеності таких підстав.

Як убачається із змісту апеляційної скарги та було уточнено у судовому засіданні, скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції та зупинити провадження у справі №752/25479/19, як наслідок тих обставин, що суд першої інстанції відповідного клопотання про зупинення провадження у справі взагалі не вирішив, чим суд першої інстанції порушив вимоги процесуального законодавства.

Так основними доводами апеляційної скарги є посилання скаржника на наявність підстав для зупинення розгляду цієї справи до розгляду іншої справи №755/4051/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, оскільки, до вирішення указаної справи, цю справи, як вважає скаржник, вирішити взагалі неможливо.

Однак, такі доводи є необґрунтованими.

Як убачається із матеріалів справи, суд першої інстанції у визначеному законом порядку, розглянув клопотання ОСОБА_1 у судовому засіданні, яке відбулось 02 червня 2020 року та за результатами розгляду, протокольно постановив відповідну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду іншої цивільної справи №755/4051/19, у зв`язку з відсутністю передбачених законом підстав.

Відповідно до частин 4, 5 та 8 ст. 259 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

Згідно із положеннями частини1, 2 ст. 249 ЦПК України учасники справи мають право ознайомитися із технічним записом судового засідання, протоколом судового засідання та протягом п`яти днів з дня проголошення рішення у справі подати до суду письмові зауваження щодо неповноти або неправильності їх запису. Головуючий розглядає зауваження щодо технічного запису судового засідання та протоколу судового засідання, про що постановляє відповідну ухвалу.

Відповідач передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 43 ЦПК України правом на ознайомлення з протоколом судового засідання не скористався та помилково вважав, що судом першої інстанції не було вирішене клопотання про зупинення провадження у справі.

Хоча в апеляційній скарзі скаржник просить ухвалити ухвалу, якою зупинити провадження у справі, однак така заява, як було з`ясовано у апеляційному провадженні, заявлена як підстава для скасування оскаржуваного рішення у зв`язку з тим, що судом першої інстанції не було зупинено провадження у справі.

Однак, відмова у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі не передбачена, як самостійна підстава для скасування рішення відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України чи як обов`язкова підстава відповідно до ч. 2 указаної статті.

З клопотанням про зупинення безпосередньо апеляційного провадження апеляційним судом у справі, скаржник не звертався.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зупинення провадження судом першої інстанції колегія апеляційного суду їх також не може визнати обґрунтованими з урахуванням наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Як убачається із позовних вимог, які заявлені ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у цивільній справі №755/4051/19, позивач просить про визнання заповіту недійсним. Таким чином, вирішення указаного спору може мати наслідком підтвердження або припинення набутого у порядку спадкування на підставі заповіту права власності, однак не є перешкодою, що об`єктивно унеможливлює розгляд цієї справи щодо права використання наявного права власності з урахуванням презумпції правочину, яким є заповіт.

Таким чином, висновки суду першої інстанції є правильними, доводи апеляційної скарги указаних висновків не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2020 року.

ГоловуючийТ.О. Писана
Судді К.П. Приходько
С.О. Журба