Ухвала

13 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 711/9994/17

провадження № 61-16022ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що дана квартира була придбана в період перебування сторонами у шлюбі і в ній здійснено ремонт за спільні кошти подружжя, а тому вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Натомість право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем, який заперечує наявність у позивача будь-яких прав на цю квартиру та самостійно проживає в ній з іншою жінкою. На пропозицію компенсувати половину вартості квартири відповідач відмовився, а тому позивач звернулась до суду з зазначеним позовом.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 березня 2018 року позов задоволено частково, визнано за позивачем право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1 280,00 грн.

04 серпня 2020 року представник відповідача подав апеляційну скаргу на вказане заочне рішення.

Одночасно подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження судового рішення. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджував, що справу було розглянуто в заочному порядку без його участі. Попередній адвокат відповідача не довів справу до логічного завершення, не скористався правом на апеляційне оскарження після отримання копії ухвали про відмову в перегляді заочного рішення.

Посилаючись на порушення його права на доступ до правосуддя, права на апеляційний перегляд судового рішення, скаржник просив врахувати неочікувану легковажну поведінку попереднього представника відповідача адвоката Щербатюка Б. А., визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження заочного рішення від 13 березня 2018 року поважними та поновити його.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 березня 2018 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявником подана апеляційна скарга після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. При цьому, заявником в апеляційній скарзі не обґрунтовано поважності причин пропуску строку.

29 жовтня 2020 року Горобець С. О. , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року в указаній вище справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист, апеляційний перегляд справи здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення, ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в даному випадку - норм ЦПК України.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Отже, виходячи з аналізу частини другої статті 358 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною першою статті 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд апеляційної інстанції встановив, що копію заочного рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 березня 2018 року представник відповідача отримав 26 вересня 2018 року.

01 жовтня 2018 року адвокат відповідача - Щербатюк Б. А. подав заяву про перегляд заочного рішення, яку розглянуто за участі представників позивача та відповідача, та в результаті залишено без задоволення ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 04 грудня 2018 року.

Частиною четвертою статті 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до розписки представника відповідача Щербатюка Б. А. копію ухвали Придніпровського районного суду міста Черкаси від 04 грудня 2018 року про відмову в перегляді заочного рішення представнику відповідача вручено 31 січня 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частиною першою статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Таким чином, відповідач, діючи через свого представника Щербатюка Б. А. , скористався в суді першої інстанції правом на перегляд заочного рішення, а отже був обізнаний про наявність такого рішення та про його зміст.

Отже, текст ухвали Придніпровського районного суду міста Черкаси від 04 грудня 2018 року складено 07 грудня 2018 року, а з апеляційної скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 березня 2018 року звернувся 04 серпня 2020 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Крім того встановлено, що 25 липня 2019 року відповідач уклав договір про надання адвокатом Горобцем С. О. правової допомоги.

Представник відповідача Горобець С.О. діючи на підставі договору від 25 липня 2019 року, звернувся 19 серпня 2019 року до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи, а фактично ознайомився з ними лише 23 серпня 2019 року. А тому, мав змогу з моменту ознайомлення з матеріалами справи звернутись з апеляційною скаргою на заочне рішення разом із вмотивованим клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку до того, як такий строк перевищить один рік з дня складення ухвали Придніпровського районного суду міста Черкаси від 04 грудня 2018 року.

При цьому апеляційний суд встановив, що заявником в апеляційній скарзі не обґрунтовано поважності причин пропуску строку відповідно до пунктів 1-2 частини другої статті 358 ЦПК України.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

За таких обставин, відмова у відкритті апеляційного провадження є законною та обґрунтованою, оскільки відповідає частині другій статті 358 ЦПК України.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та з`ясуванням обставин, що мають значення при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження, відповідністю висновків апеляційного суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

Є. В. Петров

І. М. Фаловська