Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року м.Одеса Справа № 522/14406/20

Провадження № 2-о/522/342/20

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кузнецової В.В.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради», про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

встановив:

27.08.2020 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 правовстановлюючого документу Свідоцтва про право власності на житло від 3 липня 1993 року та розпорядження органу приватизації від 03 липня 1993 року, що видані Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів №13-510, які були зареєстровані в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (30.08.1993 року, в книзі 36 пр, стор. 166, р.№144) на ј частину квартири АДРЕСА_1 .

В заяві ОСОБА_1 посилається на те, що при видачі вищевказаних документів була допущена помилка, яка перешкоджає заявнику прийняти спадщину.

У судове засідання заявник не з`явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

У судове засідання представники заінтересованих осіб не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі; прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 03 липня 1993 року та розпорядження органу приватизації від 03 липня 1993 року, що видані Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів №13-510, які були зареєстровані в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 30.08.1993 р. в книзі 36 пр., стор. 166, р.№414, ОСОБА_2 належить ј частина квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що 17.02.2020 року складено відповідний актовий запис №1768 Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) та видане Свідоцтво про смерть.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на майно, а саме на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Заявник є сином померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження та рішенням Приморського районного суду м.Одеси про встановлення факту родинних відносин.

За заповітом від 27.01.2020 року заявник є спадкоємцем за заповітом.

ПНОМНО Шипіковою Ю.А. було заведено спадкову справу відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Листом від 17.08.2020 року №75/02-14 ПНОМНО ОСОБА_3 повідомила, що в Свідоцтві про право власності на житло від 03 липня 1993 року та розпорядженні органу приватизації від 03 липня 1993 року, що видані Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів №13-510, які були зареєстровані в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 30.08.1993 р. в книзі 36 пр., стор. 166, р.№414, на ј частину квартири АДРЕСА_1 , ім`я власника вказано як « ОСОБА_2 », що унеможливлює подальше провадження по спадковій справі і видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом.

Як вбачається із Заповіту складеного ОСОБА_2 27.01.2020 року, посвідченого ПНОМНО Шипіковою Ю.А. та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) 17.02.2020 року, по батькові ОСОБА_4 зазначено як « ОСОБА_5 ».

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали справи, суд дійсно вбачає розбіжності в зазначенні по батькові ОСОБА_2 правовстановлюючого документу Свідоцтва про право власності на житло від 3 липня 1993 року та розпорядження органу приватизації від 03 липня 1993 року, що видані Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів №13-510, які були зареєстровані в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (30.08.1993 року, в книзі 36 пр, стор. 166, р.№144) на ј частину квартири АДРЕСА_1 , де ОСОБА_2 по батькові зазначено « ОСОБА_6 » та відомостей зазначених в свідоцтві про смерть та складеному заповіті, де по батькові ОСОБА_2 вказано « ОСОБА_5 », що є перешкодою для ОСОБА_1 для вступу у спадщину.

З огляду на вищевказані докази, знайшов підтвердження факт того, що вимоги заяви є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню, що надасть заявнику можливість вчиняти будь-які юридичні дії щодо вказаного майна.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 95, 263-265, 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради», про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задовольнити.

Встановити факт належності померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 правовстановлюючого документу Свідоцтва про право власності на житло від 3 липня 1993 року та розпорядження органу приватизації від 03 липня 1993 року, що видані Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів №13-510, які були зареєстровані в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (30.08.1993 року, в книзі 36 пр, стор. 166, р.№144) на ј частину квартири АДРЕСА_1 . .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 17.11.2020 року.

Суддя В.В. Кузнецова