Справа №265/6554/20
Провадження №2-о/265/558/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/6554/20 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту припинення трудових відносин, заінтересована особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, звернувшись до суду із вказаною заявою, вказував, що 8 серпня 2012 року він був прийнятий на посаду вантажника до ФОП ОСОБА_2 відповідно до трудового договору № 4/4, зареєстрованого в Донецькому міському центрі зайнятості, де він пропрацював на займаній посаді до липня 2014 року, тобто до того моменту, коли почалися бойові дії у м. Донецьк. На початку серпня 2014 року він був вимушений виїхати з м. Донецьк до м. Маріуполь, внаслідок чого фактично припинилися його трудові відносини з роботодавцем. Однак він не встиг належним чином розірвати трудовий договір та внести відповідні записи до своєї трудової книжки. На даний час відсутня можливість вирішення питання у позасудовому порядку, оскільки м. Донецьк є містом, яке не підконтрольне українській владі, та з яким відсутнє поштове сполучення. Додавав, що він має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 . При цьому як внутрішньо переміщена особа заявник тимчасово проживає по АДРЕСА_2 . Встановлення факту припинення трудових відносин з ФОП ОСОБА_2 заявнику необхідно для подальшого працевлаштування. На підставі викладеного просив встановити факт припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 1 червня 2014 року.

В подальшому ОСОБА_1 надав суду заяву про уточнення заявлених ним вимог з проханням вважати датою припинення його трудових відносин із ФОП ОСОБА_2 за власним бажанням саме з 1 липня 2014 року.

В судове засідання заявник не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні поданої ним уточненої заяви.

Зацікавлена особа, ФОП ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився повторно, будучи про час та місце розгляд справи повідомний належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана ОСОБА_1 уточнена заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією паспорту громадянина України (серія НОМЕР_1 ), виданого 3 вересня 1996 року Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Донецька, зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 20507 від 26 жовтня 2018 року, вбачається, що ОСОБА_1 перемістився з тимчасово окупованої території та фактично проживає в АДРЕСА_2 .

На підставі копії трудової книжки (серія НОМЕР_2 ), виданої 1 квітня 1999 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 8 лютого 2012 року працював у ФОП ОСОБА_2 вантажником по трудовому договору, зареєстрованому в Донецькому міському центрі зайнятості 9 лютого 2012 року.

За інформацією є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_3 , та відносно якого відсутні відомості про припинення ним підприємницької діяльності.

Суд також встановив, що в період з лютого 2012 року по серпень 2014 року заявник працював у ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується копією довідки форми ОК-5 Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, наданої суду на заявника, ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 8 «Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю», затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року № 260, в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору.

На підставі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). У разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у ст. 1 цього Закону, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», УДППЗ «Укрпошта» не здійснюється пересилання пошти на окремі території Донецької та Луганської областей.

За «Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», затвердженого розпорядження КМУ № 1085-р від 7 листопада 2014 року, вбачається, що м. Донецьк Донецької області знаходиться на території, де органи державної влади не здійснюють на даний час свої повноваження.

Таким чином суд встановив, що заявник не має можливості подати поштовим відправленням заяву про припинення трудових відносин, оскільки такі відправлення до м. Донецьк не приймаються поштовими відділеннями зв`язку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38).

За ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

При таких встановлених судом обставинах справи, враховуючи те, що ФОП ОСОБА_2 знаходиться на непідконтрольній Україні території, у заявника відсутня можливість припинити трудовий договір відповідно до положень ст. 38 КЗпП України в інший спосіб окрім звернення із такою заявою до суду, оскільки зміни до абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» щодо можливості особи, внаслідок припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, подати заяву про припинення трудових відносин за попереднім місцем проживання до відповідного центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи, - почали діяти лише в редакції Закону України від 24 грудня 2015 року, а факт припинення трудових відносин заявника із зацікавленою особою мав місце ще у 2014 році.

Отже, зважаючи на об`єктивні обставини справи, для захисту трудових прав ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що заявлені ним уточнені вимоги підлягають задоволенню шляхом встановлення факту припинення трудових відносин заявника за ч. 1 ст. 38 КЗпП України в певний час.

Керуючись ст. 293-294, 315-316, 318-319 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту припинення трудових відносин, заінтересована особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , - задовольнити.

Встановити факт припинення трудових відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , а мешкає в АДРЕСА_2 , з одного боку, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , який знаходиться в АДРЕСА_3 , код: НОМЕР_4 , свідоцтво про провадження підприємницької діяльності № 0067993, з іншого боку, відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, починаючи з 1 липня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 16 листопада 2020 року.

Суддя