Справа № 462/5310/19 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/708/20 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар Жукровська Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2020 року, постановлену в складі головуючого судді Кирилюка А.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про припинення обтяження, -

в с т а н о в и л а:

21 серпня 2019 року позивач звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив припинити обтяження, накладене на майно. За подання позовної заяви сплатив 1536 грн. 80 коп.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про припинення обтяження. Призначено підготовче судове засідання на 01 жовтня 2019 року.

28 січня 2020 року позивач подав до суду заяву про відмову від позову, мотивуючи її тим, що позовні вимоги були задоволені відповідачем у повному обсязі, у зв`язку із чим позивач бажає скористатись своїм правом та відмовитись від позову. Крім того, просив суд застосувати положення ст. 142 ЦПК України та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про припинення обтяження квартири закрито.

Ухвалено повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору у розмірі 768,40 грн. та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 - 768,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись з даною ухвалою в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк» 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, відповідач оскаржив ухвалу у цій частині в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду регулює ст. 142 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог внаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у cправі витрат з відповідача.

Матеріалами справи встановлено, що Банк не заперечував відсутність заборгованості по кредитному договору і надав позивачу заяву від 07.05.2015 року №20.1.0.0.0/7-20150426/162, в якому зазначив про припинення договору іпотеки та зняття заборони. Доказів того, що позивач звертався з цією заявою до реєстратора про вилучення запису з Державного реєстру і йому було відмовлено до суду не надано. Отже, обтяження припинилось ще в 2015 році в зв`язку з припиненням основного зобов`язання шляхом погашення заборгованості за кредитним договором та на підставі ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, відсутні підстави вважати, що позовні вимоги позивача задоволені після пред`явлення позову, тобто суд першої інстанції невірно застосував приписи ч. 3 ст. 142 ЦПК України.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2020 року в частині стягнення з відповідача 50% сплаченого позивачем судового збору.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також вимог та їх підстав, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам відповідає.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Встановлено, що із позовом до АТ КБ «Приватбанк» позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 21.08.2019 року і сплатив за подання позовної заяви судовий збір у сумі 1536, 80 грн., що підтверджується квитанцією №276 від 20.08.2019 (а.с. 5).

28 січня 2020 року позивач подав до суду заяву про відмову від позову, мотивуючи її тим, що позовні вимоги були задоволені відповідачем у повному обсязі, у зв`язку із чим позивач бажає скористатись своїм правом та відмовитись від позову. Крім того, просив суд застосувати положення ст. 142 ЦПК України та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

Звертаючись до суду із відповідною заявою ОСОБА_1 зазначив, що зняття обтяження з квартири позивача мало місце 14 січня 2020 року за заявою представника (відповідача) іпотекодержателя про повне виконання кредиторських зобов`язань та про припинення дії іпотечного договору №20.1.0.0.0/7-100109 від 09.01.2020 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (а.с.69).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про припинення обтяження квартири закрито, з підстав передбачених п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України - позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Згідно з частинами першою-третьою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Таким право позивач наділений згідно із положеннями пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні положення закріплені у частині четвертій статті 7 Закону України «Про судовий збір», яка встановлює підстави та порядок повернення судового збору.

Частиною третьою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Установлено, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 536 грн. 80 коп.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 22 серпня 2019 року.

28 січня 2020 року позивач подав до суду заяву про відмову від позову, в якій ним зазначено, що така подана у зв`язку із задоволенням відповідачем позовних вимог після пред`явлення позову, а саме 14 січня 2020 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно при реєстрації обтяження.

Вказані обставини відповідачем не спростовано, як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі прийшов до вірного висновку про необхідність повернення позивачу з бюджету 50 відсотків суми сплаченого судового збору за подання позову, та про стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків суми сплаченого судового збору за подання позову, оскільки провадження у справі закрито з підстав відмови позивачу від позову, обумовленого добровільним задоволенням позовних вимог відповідачем, після пред`явлення такого. Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 12 листопада 2020 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.