Справа № 138/2610/20
Провадження №:2/138/756/20
13 листопада 2020 року м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Холодової Т.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Паламарчук І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11.04.2001 позивачу на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . З 1996 року позивач перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . У дружини від першого шлюбу була донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку позивач усиновив, також у шлюбі з відповідачем народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 28.11.2011 шлюб було розірвано, проте ще до винесення рішення про розірвання шлюбу ОСОБА_6 разом зі своєю донькою ОСОБА_3 виїхали на проживання до м. Москва Російської Федерації. Усно відповідач повідомила, що зніметься з реєстрації в будинку позивача, однак після звернення до відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради позивачу 21.09.2020 було видано довідку, з якої він дізнався, що крім нього та його доньки ОСОБА_5 в будинку також зареєстровані відповідачі. Позивач вважає, що реєстрація відповідачів у належному йому будинку порушує його право власності, гарантоване йому ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких підстав відповідно до вимог ст.ст. 317, 319 ч. 2, 321, 391 ЦК України позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування належним йому на праві власності будинком.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 13.10.2020 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи по суті.
13.11.2020 у судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явились без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористались.
Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахуванням викладеного вище, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Суд встановив, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 11.04.2001, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Федотовою Т.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 637 (а.с. 7). Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 194854072 від 25.12.2019 (а.с. 7).
Згідно з довідкою відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради № 4320 від 21.09.2020 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).
Відповідно до довідки Голови квартального комітету № 2 «Вокзальний» № 175 від 21.09.2020 відповідачі з 2009 року за вказаною вище адресою не проживають (а.с. 11).
Також судом встановлено, що ОСОБА_2 та позивач перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 28.11.2011 розірвано (а.с. 9).
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на положення ст. 41 Конституції України, в якій закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб та ст. ст. 319, 321, 391 ЦПК України, які передбачають, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
При вирішенні даного спору суд зважає на положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Крім цього, за змістом частини четвертої статті 156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Відповідачі у розумінні вимог статті 3 СК України та частини другої статті 64 ЖК УРСР є колишніми членами сім`ї позивача, як власника будинку.
Тобто, в зв`язку з тим, що відповідачі перестали бути членами сім`ї власника будинку, то останні мають право проживати в даному будинку на законних підставах лише за згодою власника будинку та укладеним між ними письмовим договором найму жилого приміщення.
Ст. 158 ЖК УРСР, передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначити права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.
Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами договір найму жилого приміщення не укладався, будь які домовленості щодо проживання відповідачів у спірному будинку після розірвання шлюбу ними не досягнуто, витрати по утриманню житлового будинку відповідачі не несуть.
Крім того, той факт того, що відповідачі понад один рік не проживають у належному позивачу будинку підтверджується актом сусідів від 21.09.2020 (а.с. 12). Як вказує у позові позивач відповідачі проживають за межами України.
Зважаючи, на викладене вище та те, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 і право власності позивача порушено ухиленням відповідачів від добровільного зняття з реєстрації у вказаному будинку, неможливістю позивача в повній мірі реалізувати право власності на належне йому нерухоме майно, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156, 158 ЖК УРСР, ст. 3 СК України, ст.ст. 12, 76-81, 141 ч. 1, 247 ч. 2, 259 ч. 1, 2, 263-265, 280-283, 289 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору у сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя Т.Ю. Холодова