ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5157/20Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/942/20 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - представника позивача ОСОБА_1 , представника

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 серпня 2020 року (головуючий суддя Позняк В.М., повний текст рішення складено 21 серпня 2020 року) у справі № 607/5157/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , про стягнення додаткових витрат на повнолітню дочку в розмірі 5539,85 грн.

В обгрунтування позову зазначила, що на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , яка продовжує навчання, вона несе додаткові витрати на оплату навчання в розмірі 11079 грн. 70 коп., які не покриваються аліментами, та половину цієї суми просить стягнути з відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що вимоги позивачки грунтуються на положеннях 193 СК України, яка встановлює можливість стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі. В силу вимог частини 1 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За вказаних обставинах обов`язок утримувати свою повнолітньою дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача її заперечив, вважає рішення суду законними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі в період 15 липня 1999 року до 12 листопада 2014 року та з 15 листопада 2014 року до 13 грудня 2018 року.

За час перебування в шлюбі у них народилось двоє дітей: дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2017 року у справі № 607/1682/18 було вирішено стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку та на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку до припинення дитиною навчання, але не більше 23-х річного віку.

Згідно довідки Тернопільського національного економічного університету № 236 від 15.01.2018 року ОСОБА_5 є студенткою денної форми навчання факультету економіки та управління Тернопільського національного економічного університету за ОС «бакалавр» спеціальності «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність».

Згідно довідки Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 305 від 15.10.2019 року ОСОБА_5 проходить курс військової підготовки в академії за програмою підготовки офіцерів запасу. Зарахована за наказом № 26 від 30.09.2019 року. Термін навчання до липня 2021 року.

4 вересня 2019 року ОСОБА_5 уклала з Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного контракт № 1302/19. Предметом даного контракту є освітня діяльність Закладу в галузі вищої освіти, пов`язана з підготовкою Громадянина за програмою підготовки офіцерів запасу у військовому навчальному підрозділі Закладу за військово-обліковою спеціальністю у відповідності до напрямку підготовки ВНЗ.

Згідно п. 3.1. Контракту вартість підготовки ОСОБА_5 становить 9120 грн. за перший рік навчання. Пунктом 3.2. Контракту зазначено, що оплата послуг за навчання проводиться повністю або частково по семестрах шляхом сплати коштів в сумі 9120 грн. за навчальний рік на рахунок Закладу.

01 жовтня 2019 року між Тернопільським національним економічним університетом та ОСОБА_5 було укладено Договір № 60/19. Предметом даного договору є надання освітньої послуги ОСОБА_5 на денній формі навчання за спеціальністю - військова підготовка строком з вересня 2019 року по липень 2021 року. Згідно п. 9 Договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 7400 грн.

На виконання Контракту № 1302/19 від 24.09.2019 року та Договору № 60/19 від 01.10.2019 року Позивачем за навчання доньки ОСОБА_5 було сплачено загальну суму в розмірі 11079 грн. 70 коп., що підтверджується наданими квитанціями про оплату.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того. що Сімейний кодекс України, зокрема глава 16, не передбачає самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, які досягли повноліття.

З таким висновком суду слід погодитись, виходячи з наступного.

Вищезазначено, що предметом позову є стягнення додаткових витрат на повнолітню дочку, яка навчається.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вказаний правовий висновок викладено в Постанові Верховного суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

У цій справі Верховний Суд України вказав, що витрати, пов`язані з навчанням неповнолітньої дитини, можуть бути віднесені до додаткових витрат на дитину, що передбачені ст. 185 СК України.

Оскільки Сімейним кодексом України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та, крім сплати аліментів, брати участь у додаткових витратах на дитину, а оплата за навчання неповнолітньої дитини є одним із видів таких витрат, які викликані особливими обставинами необхідністю розвитку здібностей дитини та отримання нею освіти, а відповідно до ст. 185 СК України участь у цих витратах є таким же обов`язком батьків, як і сплата аліментів, то понесення таких витрат одним із батьків є підставою для стягнення частини цих витрат з іншого з батьків.

Натомість, витрати на навчання, як одна з обставин визначення розміру аліментів, враховуються при стягненні аліментів на повнолітніх дочку, сина, оскільки, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому в таких випадках при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Саме такі правові висновки висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15.

На різну правову природу аліментів та додаткових витрат Верховний Суд України вказує також і в п. 18 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15 травня 2006 року.

З врахуванням матеріально правової вимоги позивача та зазначених норм права суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дочки щодо оплати навчання є безпідставним та до задоволення не підлягає.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи у скарзі про неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема незастосування до виниклих між сторонами відносин ст. 193 СК України, оскільки відповідно до положень цієї статті нею врегульовано питання стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров"я, навчальному або іншому закладі, а у справі що переглядається. предметом позову є стягнення аліментів на ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є повнолітньою особою і з досягнення повноліття, згідно ст. 6 СК України втратила правовий статус дитини. Окрім цього ст. 193 СК України застосовується за обставин, які є відмінними від обставин даної справи.

Доводи в апеляційній скарзі висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність постановленого у справі рішення.

Оскільки місцевим судом повно та всебічно з"ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обгрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення а судове рішення без змін.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 серпня 2020 року року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді