Ухвала

13 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 760/13894/14

провадження № 61-15544ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , - адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Припинено право власності ОСОБА_1 на належну йому 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Виплачено ОСОБА_1 внесені ОСОБА_3 в рахунок компенсації припинення права власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти в розмірі 93 918,50 грн, які знаходяться на депозитному рахунку Солом`янського районного суду м. Києва.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 як особи, яка не брала участі у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 .

Судове рішення мотивовано тим, що рішенням суду першої інстанції не порушено прав ОСОБА_2 , оскільки заявником не було надано доказів того, що неповнолітня ОСОБА_2 проживала у частині квартири, що належала відповідачу, була в ній зареєстрована та користувалася нею. Суд зазначив, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції, заявником було надано довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , відповідно до якої остання була зареєстрована в спірній квартирі після ухвалення судом оскаржуваного рішення, з 13 січня 2016 року.

У жовтні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , - адвоката Касьяненка Д. Л. на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , - адвокат Касьяненко Д. Л., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та передати справу для продовження розгляду.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами не було встановлено обставин, які є підставою для припинення права власності ОСОБА_1 на частку спірного майна, не надано оцінки можливій шкоді інтересам співвласника та членам його сім`ї, зроблено помилковий висновок щодо того, що права ОСОБА_2 не були порушені, оскільки вона не була зареєстрована у спірній квартирі.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків останньої, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За змістом названих норм право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не брала участі у розгляді справи № 760/13894/14, та заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося.

Вказаний висновок обґрунтовано тим, що оскільки право власності відповідача як співвласника квартири на частку у ній припинено на підставі судового рішення за позовом іншого співвласника з виплатою відповідної компенсації, майнові права дитини не було порушено. Крім того, заявником не було надано жодних доказів того, що неповнолітня ОСОБА_2 проживала разом з відповідачем у квартирі АДРЕСА_2 та користувалася нею.

За встановлених обставин, апеляційний суд обґрунтовано та у відповідності до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України закрив провадження у справі № 760/13894/14 у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 квітня 2015 року.

Твердження заявника, зазначені у касаційній скарзі, щодо необґрунтованості висновків суду з посиланням на неврахування положень статтей 8, 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 3 Конвенції «Про права дитини», частини 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», частини 4 статті 29 ЦК України, частини 1 статті 156 ЖК України отримали належну оцінку в оскаржуваній постанові та визнані безпідставними, зводяться до суб`єктивного тлумачення заявником норм законодавства України та не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, тому не можуть бути взяті до уваги Верховним Судом.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвали апеляційного суду, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судом, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , - адвоката Касьяненка Д. Л. на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , - адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян