Провадження №2/760/1510/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омелько Г.Т.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2019 року позивачка звернулася з позовом до суду та просить позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову зазначила наступне.

22 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , було зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу народилася дитина - ОСОБА_4 .

05.05.2015 за ініціативою відповідача, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва шлюб між сторонами було розірвано.

Позивачка зазначає, що намагалась зберегти сім`ю, бажала щоб спільна дитина виховувалась в повноцінній сім`ї, з цих підстав була проти розірвання шлюбу.

25 травня 2015 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва задоволено позовну заяву про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Позивачка вказує, що відповідач не спілкується з сином та не бере участь у вихованні та розвитку дитини, не цікавиться навчанням сина та його успішністю в школі, не відвідує батьківські збори, не приймає жодної участі в позакласній роботі школи та класу, в якому навчається син. Відповідач ніколи не приходив до садочку, який відвідував син.

Просить врахувати, що відповідач свідомо протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участь в оздоровленні та лікуванні дитини, не провідує сина, коли той знаходиться на лікуванні.

Вказує, що працює провідним економістом в TOB «ІТ - ІНТЕГРАТОР», посадовий оклад становить: 14 700 грн.

13 грудня 2018 року між позивачкою та громадянином Федеративної республіки Німеччини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було зареєстровано шлюб. Позивачка зазначає, що останній приймає активну участь у вихованні дитини. У них склалися доброзичливі та відкриті стосунки.

Вказує, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, як складову виховання, взагалі не спілкується з дитиною, як це зобов`язаний робити батько, не надає дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей: не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм маралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умови для отримання сином освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками.

З огляду на викладене просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 25 квітня 2019 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано 30 - денний строк на подання відзиву на позовну заяву з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

25 вересня 2019 року на адресу суду від служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.09.2019

№ 108-12566.

02 жовтня 2019 року представником позивача подано до суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

22 січня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про приєднання доказів.

Позивачка та її представник у судовому засіданні просили позов задовольнити з викладених в ньому підстав.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що хотів брати у часті у житті та вихованні сина, однак позивачка чинить йому в цьому перешкоди, вважає позов позивачки необґрунтованим та беззмістовним.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Частиною четвертою статті 155 встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 КАС України. Зокрема, пунктом 2 частини першої даної статті визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 22 червня 2012 року, вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб.(а.с. 20)

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 04 вересня 2012 року, вбачається, що від шлюбу в сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . (а.с. 21)

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 травня 2015 року по справі № 760/639/15-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено; розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , (а.с. 22)

З копії свідоцтва про зміну імені Серії НОМЕР_3 від 11.10.2016 вбачається, що ОСОБА_1 змінено прізвище на ОСОБА_1 . (а.с. 24)

Позивачка посилаючись на невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків просить суд позбавити ОСОБА_3 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на що суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 травня 2015 року по справі № 760/5022/15-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.03.2015 і до досягнення дитиною повноліття.(а.с. 23)

Вказаним рішення про стягнення аліментів встановлено, що після розлучення дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, тому ці обставини відповідно до частин четвертої статті 82 ЦПК України не потребують доказуванню.

Також встановлено, що 25 вересня 2019 року Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, надала суду висновок №108-12566 від 19.09.2019 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України. (а.с. 20-21)

Вирішуючи за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , орган опіки і піклування виходив з наступного.

Відповідно до інформації, наданої 22.02.2019 закладом дошкільної освіти № 355, який протягом 2015-2018 p.p. відвідував ОСОБА_4 , приводила та забирала дитину матір та баба.

Відповідно до інформації, наданої 16.08.2019 спеціалізованою школою №52 м. Києва, де навчається ОСОБА_4 , батько не відвідує батьківські збори, не спілкується з вчителями, не бере участі у його вихованні.

За інформацією, наданою 12.08.2019 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1», де перебуває на обліку ОСОБА_4 , на всі прийоми дитину в поліклініку приводить матір. Батько не приходив, не цікавився станом здоров`я дитини.

Згідно з висновком експертного дослідження № 17/02-19, наданого 28.02.2019 психологом ОСОБА_6 , образ батька представлений у свідомості дитини, але його функції та роль у житті для ОСОБА_4 не зрозумілі. Причиною цього є формальність стосунків батька з ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 тривалий час не проживає разом з ОСОБА_4 та відсутність у ОСОБА_3 постійного зв`язку з сином. Взаємодія ОСОБА_4 з батьком після того як він залишив сім`ю, не була регулярною. З батьком ОСОБА_4 не має емоційного зв`язку. Для ОСОБА_4 соціально-підтримуюче оточення утворюють матір та вітчим ОСОБА_5 .

Під час бесіди зі співробітниками служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації 26.07.2019 ОСОБА_4 повідомив, що з батьком не спілкується, не пам`ятає останньої зустрічі з ним, батько взагалі не цікавиться ним, не вітає його зі святами та днями народження, не дарує подарунки.

Вказані обставини, досліджені органом опіки і піклування сторонами у судовому засіданні не спростовані, а тому беруться судом до уваги.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач повідомлення про розгляд органом опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації питання про доцільність позбавлення його батьківських прав не отримав, документів, які б підтверджували його участь у вихованні та утриманні дитини не надав, на засідання комісії не з`явився.

Позивачка у судовому засіданні вказала, що малолітній ОСОБА_4 знає про біологічного батька ОСОБА_3 , однак пригадати про останнього нічого не взмозі, оскільки батько більше 4-х років не бачиться та не спілкується з дитиною.

Вказала, що відповідач не давав згоду на виїзд дитини за кордон, після звернення позивачки до суду задля вирішення вказаного питання у судовому порядку, відповідач не з`явився у жодне судове засідання.

Просила суд звернути увагу, що після розлучення батько не навідував дитину, не бажав брати участь у її житті та вихованні.

Також вказала, що на момент розгляду справи проживає з дитиною в Німеччині, де ОСОБА_4 відвідує школу, дитина є соціально адаптованою до проживання в Німеччині.

Просила звернути увагу, що активну участь в житті дитини приймає її чоловік ОСОБА_5 . Останній проводить багато часу з дитино, є членом батьківського комітету в школі де навчається малолітній, забезпечує йому належні умови життя, проводить з дитиною дозвілля та бере участь у розвитку малолітнього ОСОБА_4 .

Відповідно до частини 4 статті 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Допитаний у судовому засіданні відповідач пояснив, що востаннє бачив сина два роки тому, коли останній йшов у перший клас. Вказав, що на засідання органу опіки і піклування не з`явився, був повідомлений, але перебував за кордоном у відрядженні, однак в підтвердження цього суду доказів не надав. Зазначив, що брав участь у житті дитини, однак позивачка йому в цьому перешкоджала, не брала слухавки, не відповідала на написані ним повідомлення у соціальних мережах та менеджерах, в підтвердження зазначених обставин суду також доказів не надав.

Надав суду фото з сином ОСОБА_4 , однак, при з`ясуванні в який період вказані фото були зроблені, сторони вказали, що більше двох років тому.

Так, з пояснень відповідача не встановлено обставини, що він мав намір приймати участь у вихованні дитини. Обставини, підтверджені доказами, які б свідчили що відповідач має намір спілкуватися з сином, приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку, шляхом самостійних зустрічей з ним, звернення до позивачки щодо вирішення питання про спілкування з дитиною у добровільному чи примусовому порядку судом не встановлено.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачу відоме місце проживання малолітнього на даний час, відомо коли в дитини шкільні канікули, однак останній жодним чином не проявив бажання взяти участь в житті дитини, проводити з сином вільний час, піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для встановлення нормального емоційного зв`язку.

На виконання вимог частин першої, третьої статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України відповідачем не надано відповідних доказів вчинення таких дій.

На переконання суду вказані дії відповідача, свідчать про його свідомий намір, цілеспрямованість та небажання приймати участь у вихованні дитини та позбавлення дитини його батьківської опіки, виховання та утримання.

Вирішуючи цей спір суд враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд дійшов висновку, що встановлені обставини щодо ставлення відповідача до виконання батьківських обов`язків та ухилення відповідача від виховання дитини, невчинення відповідачем процесуальних дій щодо спростування обставин, якими позивачка обґрунтувала позов, не надання жодних доказів бажання батька приймати участь у вихованні та утриманні дитини, свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками.

Також суд враховує, що відповідач має позитивний образ, однак його пасивне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків та тривале ігнорування дитини, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, дає суду можливість позбавити його батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батька.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При цьому, суд діє виключно в інтересах дитини та враховує, що малолітній ОСОБА_4 проживає та виховується в Німеччині, взаємодія ОСОБА_4 з батьком після того як він залишив сім`ю, не була регулярною у зв`язку із чим дитина не має емоційного зв`язку з батьком. Для ОСОБА_4 соціально-підтримуюче оточення утворюють матір та вітчим ОСОБА_5 . Вказані обставини підтверджені висновком експертного дослідження

№ 17/02-19, наданого 28.02.2019 та висновком органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.09.2019 № 108-12566.

У справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 Європейський суд з прав людини вказав, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.04.2019 року по справі №331/5427/17 викладений правовий висновок, відповідно до якого позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Цей захід впливу підлягає застосуванню лише в разі, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і тільки при наявності вини в діях батьків. При вирішеній судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері/батька до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.

Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені обставини, досліджені докази, пояснення учасників справи та поведінку сторін в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 не зацікавлений у здійсненні своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього ОСОБА_3 , а відтак, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову та позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_4 .

Відповідно до частини першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 150, 164-167, 196 Сімейного Кодексу України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 273, 354, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) 768,40 грн. витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. А. Усатова