Справа № 333/2961/17
Провадження №2/333/162/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовною заявою: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , АДРЕСА_2

до відповідача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3

про розірвання договору довічного утримання та повернення житлового приміщення у власність позивача, -

ВСТАНОВИВ:

29.05.2017 р. до суду звернувся ОСОБА_4 (надалі ОСОБА_4 ) з позовом до ОСОБА_2 (далі за текстом ОСОБА_2 ) про розірвання договору довічного утримання та повернення квартири у власність позивача. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 22.03.2016 р. між сторонами укладено договір довічного утримання, за умовами якого відповідач зобов`язалась довічно доглядати позивача, із наданням довічного матеріального забезпечення, визначеного у розмірі, не менш ніж встановлений законодавством прожитковий мінімум на 2016 рік. Однак, як вказував позивач у позові, відповідач прийнятих на себе зобов`язань належним чином не виконала. У зв`язку з чим, позивач просить суд позов задовольнити, розірвати укладений між сторонами договір довічного утримання від 22.03.2016 р. та повернути квартири у власність позивача, визнавши за ним право власності.

Представник позивача в судових засіданнях позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові та в уточнених позовних вимогах, просив суд позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача проти заявлених вимог заперечили повністю, про що зазначили у письмовому відзиві на позовну заяву. В ході розгляду справи вказували про те, що відповідач та її чоловік належним чином виконували умови договору довічного утримання від 22.03.2016 р., що підтверджується показаннями свідків, а тому заявлені вимоги про розірвання спірного договору є безпідставними. У зв`язку з чим, просили суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 745 ЦК України).

22.03.2016 року між ОСОБА_4 (Відчужувач) та ОСОБА_2 (Набувач) укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І. та зареєстрований в реєстрі за № 238.

За умовами п. 1. наведеного вище договору, Відчужувач ( ОСОБА_4 ) передає у власність квартиру АДРЕСА_4 , взамін чого Набувач ( ОСОБА_2 ) зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених цим договором. Загальна площа квартири 32,8 кв.м., житлова площа 17,5 кв.м.

Відповідно до п. 11. договору, Набувач зобов`язана надавати Відчужувачу довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування). Оцінка матеріального забезпечення визначається у розмірі, не менш ніж встановлений законодавством прожитковий мінімум на 2016 рік.

Пунктом 12 договору сторони визначили, що догляд (опікування), що надається відчужувачу, при необхідності, додатково буде включати в себе:

-надання побутових послуг, а саме: прибирання зазначеної квартири, прання спідньої і постільної білизни, закупівлі продуктів харчування тощо;

-забезпечення відчужувача необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами;

-надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер, доглядальниць тощо);

-надання будь-якої іншої допомоги;

-вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо.

До обов`язків Набувача також входить виконання додаткових доручень Відчужувача, необхідних для забезпечення останньої належним доглядом.

Набувач зобов`язується забезпечувати Відчужувача житлом у вищезазначеній квартирі, яка їй передана за даним договором, довічно. Для проживання Відчужувачу надається вся квартира, яка є предметом даного договору.

Набувач зобов`язана у разі смерті Відчужувача поховати його, оплатити ритуальні послуги та встановити надгробок.

Пунктом 15 спірного договору сторони визначили права Відчужувача: вимагати своєчасного та повного здійснення догляду від Набувача згідно з п.п. 10, 11 цього договору; вимагати розірвання договору та повернення квартири у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов`язків за цим договором.

Крім того, пунктом 16 вказаного договору сторони обумовили обов`язки Набувача, а саме: в необхідному обсязі здійснювати надання допомоги вказаної в п.п. 10, 11 цього договору.

Відповідно до п. 24 договору, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Як вбачається з наявного в матеріалах цієї справи свідоцтва про смерть (т. 1, а.с. 129), ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 84 років помер Відчужувач за договором довічного утримання від 22.03.2016 р. ОСОБА_4 .

Також, судом встановлено, що все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, померлий ОСОБА_4 заповів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі заповіту, посвідченого нотаріально 12.05.2017 р.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.07.2018 р. у справі № 333/2961/17 судом залучено у якості правонаступника - ОСОБА_5 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача ОСОБА_6 .

Предметом заявлених позовних вимог є розірвання договору довічного утримання від 22.03.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 238 з підстав неналежного виконання Набувачем ( ОСОБА_2 ) умов спірного договору щодо утримання (догляду) Відчужувача ( ОСОБА_4 ).

Частиною 2 ст. 651 ЦК України унормовано, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Пунктом 23 договору довічного утримання від 22.03.2016 р. сторони обумовили, що цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадках невиконання його умов і у разі відмови від добровільного розірвання договору сторонами - у судовому порядку.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач вказувала про належне виконання останньою умов договору довічного утримання від 22.03.2016 р., зокрема, щодо забезпечення ОСОБА_4 протягом строку дії договору грошима, придбаванням ліків, прибиранням квартири та виконанням інших доручень відчужувача.

На підтвердження наведених вище обставин, відповідач просила суд допитати в ході розгляду цієї справи наступних свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Так, допитаний під час розгляду цієї справи свідок ОСОБА_7 показав, що мав дружні стосунки з померлим ОСОБА_4 з 1973 року, часто відвідував його вдома. Зазначив, що ОСОБА_4 повідомив його про укладений з ОСОБА_2 договір довічного утримання від 22.03.2016 р., бачив особисто, як ОСОБА_2 приходила до нього додому та кормила ОСОБА_4 . Крім того, вказував, що родичів ОСОБА_4 не мав, інших близьких друзів у нього не було, на неналежне виконання договору довічного утриманні зі сторони ОСОБА_2 ОСОБА_4 не скаржився.

Свідок ОСОБА_8 під час допиту зазначив, що працював разом із померлим ОСОБА_4 , часто бував у нього вдома, на самопочуття померлий не скаржився, самостійно пересувався, часто бачив його на ринку, коли той скуплявся. Також, повідомив, що родичів у ОСОБА_4 не було, ніхто його не доглядав, щодо невиконання умов договору довічного утримання зі сторони ОСОБА_2 померлий не скаржився.

Допитаний в ході розгляду цієї справи свідок ОСОБА_9 повідомив суд, що з 2004 року проживає в квартирі АДРЕСА_5 та є головою ОСББ вказаного будинку. Про укладений договір довічного утримання між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 довідався з реєстру прав власності на нерухоме майно. Зазначив, що особисто з ОСОБА_4 відносно виконання ОСОБА_2 умов вказаного договору не розмовляв, але був присутнім, як ОСОБА_4 передавав ОСОБА_2 посуд.

Свідок ОСОБА_10 під час допиту повідомив суд, що є чоловіком відповідача у цій справі ОСОБА_2 . Пояснив, що у 2016 році на прохання самого ОСОБА_4 між останнім та його дружиною був укладений договір довічного утримання. Вказував, що умови договору ОСОБА_2 виконувала належним чином - декілька разів на тиждень здійснювала прибирання квартири ОСОБА_4 , готувала йому їжу, купляла продукти, возила ОСОБА_4 до лікаря. Про те, що ОСОБА_4 подав позов до суду про розірвання спірного договору ОСОБА_10 дізнався з судової повістки про виклик до суду. На запитання з приводу позову ОСОБА_4 відповідав, що нічого не знає, жодних претензій до ОСОБА_2 він не має. Крім того, зазначив, що у вересні 2017 року ОСОБА_4 зник. У зв`язку з чим, ОСОБА_10 разом із дружиною звернулись до відділку поліції, а у грудні 2017 року дізнались про смерть ОСОБА_4 .

Від допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відповідач та її представник відмовились, про що виклали у наданій до матеріалів справи заяві про виклик свідків від 20.08.2019 р. (т. 2, а.с. 77). У зв`язку з чим, вказані свідки судом не допитувались.

Також, за клопотанням представника позивача, судом, під час розгляду цієї справи, було допитано свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Так, свідок ОСОБА_13 повідомила суд, що померла дружина ОСОБА_4 була її хрещеною матір`ю. Після смерті дружини ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_13 про укладений договір довічного утримання з ОСОБА_2 . Крім того, як вказувала свідок, ОСОБА_4 скаржився на невиконання ОСОБА_2 своїх обов`язків за вказаним договором. У зв`язку з чим, ОСОБА_13 приїжджала до ОСОБА_4 додому та готувала йому їжу. Також, свідок неодноразово відвідувала з ОСОБА_4 його лікаря. За показами свідка ОСОБА_13 , одного дня їй зателефонував ОСОБА_4 , поскаржився на погане самопочуття та попрохав забрати його в м. Гуляйполе, де свідок проживала. Вказувала, що бачила відповідача декілька разів в тамбурі, разом з тим, ОСОБА_2 жодного разу не запитувала про стан здоров`я ОСОБА_4 . Коли забрали ОСОБА_4 в м. Гуляйполе, його два місяці ніхто не шукав. Пояснила, що ОСОБА_4 мав хронічне захворювання туберкульоз легенів. Після переїзду ОСОБА_4 в м. Гуляйполе, через деякий час у нього почали відмовляти ноги, свідок ОСОБА_13 доглядала за ним. Також, зазначила, що ОСОБА_4 був похований в м. Гуляйполе, де свідок разом із дочкою ОСОБА_5 встановили йому пам`ятник.

Свідок ОСОБА_14 в ході допиту повідомив суд, що знав померлого ОСОБА_4 більше ніж 30 років, періодично відвідував його. Вказував, що ОСОБА_4 скаржився про неналежне виконання ОСОБА_2 умов договору довічного утримання. У зв`язку з чим, ОСОБА_14 порекомендував ОСОБА_4 звернутись за допомогою та доглядом до родичів, які проживали в м. Гуляйполе. Восени 2017 р. ОСОБА_4 почав погано себе почувати, а тому ОСОБА_13 разом із дочкою ОСОБА_5 забрали його до себе в м. Гуляйполе доглядати.

Від допиту свідка ОСОБА_15 представник позивача відмовився, у зв`язку з чим, вказаний свідок судом не допитувався.

Як встановлено судом та вбачається з листу «Про надання інформації» від 17.12.2019 р. № 1475/01-13 за підписом директора комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6», ОСОБА_4 до сімейного лікаря КНП «ЦПМСД № 6» за медичною допомогою не звертався, декларацію не укладав, амбулаторна картка на ОСОБА_4 в реєстратурі вказаного підприємства відсутня. Також, зазначено, що зі слів сімейного лікаря, ОСОБА_4 на протязі двох років мешкає у Гуляйпілському районі.

Факт мешкання на час смерті ОСОБА_4 у м. Гуляйполе та періодичних звернень останнього до місцевої лікарні за місцем свого мешкання підтверджується засвідченою копією амбулаторної медичної картки ОСОБА_4 , наданою, на запит суду, комунальним некомерційним підприємством «Гуляйпільський центр первинної медико-санітарної допомоги» Гуляйпільської міської ради.

Розглянувши заявлені вимоги, заслухавши пояснення учасників процесу та показання свідків, суд виходить з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Статтею 751 ЦК України визначено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Як встановлено вище матеріалами справи, пунктом 11 договору довічного утримання від 22.03.2016 р. сторони обумовили обов`язок Набувача ( ОСОБА_2 ) довічно надавати Відчужувачу ( ОСОБА_4 ) матеріальне забезпечення у розмірі, не менш ніж встановлений законодавством прожитковий мінімум на 2016 рік, який відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» становив - 1 378 грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. 629 ЦК України, договір є обов`язком для виконання сторонами.

Разом з тим, як встановлено судом, жодних доказів на підтвердження виконання Набувачем ( ОСОБА_2 ) умов п. 11 договору довічного утримання від 22.03.2016 р. матеріали цієї справи не містять та відповідачем не надано.

Допитані в ході розгляду цієї справи свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 також не підтвердили факту надання ОСОБА_2 , на виконання умов п. 11 спірного договору, окрім здійснення догляду (опікування) за ОСОБА_4 , матеріального забезпечення останньому в розмірі 1 378 грн.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що відповідач взятих на себе договірних зобов`язань належним чином не виконала, прийняті на себе обов`язки, визначенні в п. 11 спірного договору довічного утримання, в повному обсязі не здійснила.

За таких обставин, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем умов п. 11 спірного договору, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про розірвання договору довічного утримання від 22.03.2016 р. є доведеними та обґрунтованими, у зв`язку з чим, задовольняються судом в цій частині.

Судом відхиляються, як недоведені, доводи відповідача щодо вчинення ОСОБА_13 та ОСОБА_5 зловмисних дій відносно ОСОБА_4 оскільки жодних доказів на підтвердження викладеного матеріали цієї справи не містять.

Також, позивачем заявлено вимоги про повернення квартири за адресою: АДРЕСА_6 у власність ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Враховуючи, що договір довічного утримання від 22.03.2016 р. розірвано судом у зв`язку з неналежним виконанням набувачем обов`язків за вказаним договором, судом задовольняються позовні вимоги про повернення квартири за адресою: АДРЕСА_6 у власність ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1 715 грн. покладається судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання від 22.03.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І., укладений між ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Повернути квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , у власність ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), правонаступником якого є ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ). Скасувати арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , накладений ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2019 року у справі № 333/2961/17.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) 1 715 (одну тисячу сімсот п`ятнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

Повне рішення складено 16.11.2020 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова