КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Іванченка М.М.

при секретарі Кемському В.В.

за участю: представника позивача Глушпенко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Глушпенка Віталія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2020 року, постановлену під головуванням судді Печерського районного суду м. Києва Волкової С.Я.,

по цивільній справі № 757/12412/20-ц за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати

в с т а н о в и л а:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що з грудня 1998 року по серпень 2016 року працювала на Державному підприємстві ( ДП «Донецька залізниця»), яке було реорганізовано шляхом злиття у ПАТ «Українська залізниця», з яким позивач продовжила трудові відносини. 25.04.2017 року вона була звільнена з посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні відповідачем не було здійснено повний розрахунок, а саме не виплачено нараховану заробітну плату за період червень - липень 2016 року, березень - 25.04.2017 року. Тому позивач просила задовольнити суд її позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати в сумі 32 665, 42 грн. без утримання податків та зборів; середній заробіток за час затримки розрахунку станом на час винесення судового рішення; та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2020 рокупровадження у справі закрито за відсутності предмету спору.

Не погодившись з ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне встановлення обставин справи, зазначав, що суд дійшов безпідставного висновку про відсутність предмету спору між сторонами.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити в повному обсязі.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду справи в судове засідання не з`явився, поважність причин своєї неявки суду не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача надані належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК щодо відсутності предмету спору. Так, АТ«Укрзалізниця» у відзиві на позовну заяву стверджує, що ОСОБА_2 до 23.08.2016 р. у трудових відносинах з Донецької дирекцією не перебувала, заробітна плата з вже здійсненим утриманням податків та зборів за серпень 2016 р. у розмірі 1 429,55 грн. була перерахована на особовий рахунок ОСОБА_2 у Акціонерному банку «Експрес банк» України, заробітна плата з вже здійсненим утриманням податків та зборів за період з 01.01.2017 р. по 28.02.2017 р. у розмірі 10 038,05 грн. була перерахована на особовий рахунок ОСОБА_2 у Акціонерному банку «Експрес банк» України, за період з 01.03.2017 р. по 15.03.2017 р. ОСОБА_2 була нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків та зборів у сумі 2 405,54 грн, яка 24.07.2017 р. отримана у касі дирекції м. Лиман. Станом на день звільнення ОСОБА_2 заборгованість з виплати заробітної плати за період січень-квітень 2017 р. відсутня, на підтвердження цього відповідачем надано: копію листа № 820 від 18.05.2020 р., довідки про доходи ОСОБА_2 № 820/2 від 18.05.2020 р., відомості про виплату грошей № 32 за березень 2017 р. Позивачем додано до позовної заяви копії табелів обліку використання робочого часу, де відпрацьовано за березень місяць зазначено 9 днів, за квітень місяць зазначено 0 год., що відповідає довідці про доходи ОСОБА_2 за ці місяці.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність предмету спору між сторонами.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існував на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки воно полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема, шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.04.2019 р. у справі № 456/847/18).

На думку колегії суддів, у відзиві на позовну заяву, який судом покладено в основу оскаржуваної ухвали, відповідач фактично заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , у тому числі щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати, що об`єктивно свідчить про наявність спору між сторонами.

За наявності поданих обома сторонами доказів щодо предмету доказування (наявності або відсутності заборгованості з виплати заробітної плати) суд першої інстанції зобов`язаний був надати оцінку указаним доказам при вирішенні справи по суті.

Відтак, прийняття до уваги доказів наданих відповідачем та відхилення доказів, поданих ОСОБА_2 , при закритті провадження за п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є процесуально недопустимим, оскільки оцінка наданим доказам повинна надаватися при ухваленні судового рішення по суті спору (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду про закриття провадження як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню, справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Підстави для розподілу судових витрат апеляційним судом в силу положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України - відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374,379, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката Глушпенка Віталія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2020 рокускасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: