КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2020року місто Київ

справа №760/4689/18

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Усатової І.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про взяття на квартирний облік,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила зобов'язати Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію взяти її на квартирний облік, разом з сином ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог посилалася на те, що 26 червня 2017 року вона звернулася цінним листом №250 з заявою до відповідача про надання документів для продовження перебування на соціальному квартирному обліку та зарахування на квартирний облік.

Вказувала, що у цій заяві вона наголошувала про необхідність зарахувати її на квартирний облік разом з сином ОСОБА_2 , який перебуває на квартирному обліку у відділі обліку та розподілу житлової площі Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Зазначала, що у листі від 11 липня 2017 року №108-216/14 начальник відділу обліку та розподілу житлової площі Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Л.Садченко зазначив, що для включення до облікової справи її сина їй необхідно мати постійне місце реєстрації за одною адрес.

Посилалась на те, що ОСОБА_3 не наводив ніяких підстав про законність та обґрунтованість своїх вимог, а тому вважає таку відмову неправомірною і такою, що порушує її конституційне право на забезпечення житлом.

Зазначала, що її син ОСОБА_2 є інвалідом, а вона - непрацездатною.

Вказувала, що 02 грудня 2015 року Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація затвердила розпорядження №752 «Про затвердження протоколу засідання комісії з питань розгляду заяв про надання житлових приміщень у спеціалізованих будинках для ветеранів війни та праці, громадян похилого віку та інвалідів», в якому підкреслюється, що квартира, де вони мешкають разом з сином, надається без права реєстрації.

Посилалася на те, що відмова відповідача у взятті на квартирний облік з підстав відсутності постійного місця реєстрації за одною адресою суперечить ст.24 Конституції України.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що оскаржуване рішення ґрунтується тільки на фрагментах тексту відзиву відповідача на позов.

Вказувала, що доводи позовної заяви, відповідь на відзив, пояснення, усні та письмові клопотання суд першої інстанції проігнорував.

Зазначала, що у відзиві відповідача спотворені факти і містяться підроблені документи, відповідач має на меті затягування судового процесу і введення суду в оману.

Посилалась на те, що відповідач не додав до відзиву копію розпорядження від 07 серпня 2014 року №527, яку вказав у списку додатків до відзиву.

Вказувала, що відповідач незаконно відмовляється надавати їй довідки про перебування на квартирному обліку, а також незаконно визнавати реєстрацію місця її проживання в Києві. Крім того, відповідач незаконно відмовляється вносити відомості про реєстрацію місця її проживання в Єдиний державний демографічний реєстр, через що вона не можу отримати довідку про реєстрацію місця проживання, позбавлена медичної допомоги, соціального захисту, юридичної допомоги, права на житло та багатьох інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України та Європейською Конвенцією про захист прав людини.

Зазначала, що вона потребує поліпшення житлових умов, оскільки свого житла вона не має.

Посилалась на те, що її незаконно зняли з квартирного обліку.

Вказувала, що тільки 07 серпня 2014 року відповідач виконав Постанову ВАСУ від 20 березня 2014 року, повторно зарахувавши її на соціальний квартирний облік, не відновивши в черзі. А через два місяці - був зарахований її син.

Зазначала, що вони з сином були зараховані на соціальний квартирний облік під різними номерами як сторонні люди, а вона - на загальних підставах, хоча мала права на першочергове отримання житла.

Посилалась на те, що той факт, що вона та її син перебувають на соціальному квартирному обліку є додатковою та істотною підставою для того, щоб вона була зарахована на квартирний облік, оскільки перебування на соціальному квартирному обліку свідчить про вкрай важке становище громадянина.

21 серпня 2020 року від відповідача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказував на те, що син позивача ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де займає ліжко-місце. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_1 у Солом`янському районі не зареєстрована. Зазначав, що оскільки у позивача відсутня реєстрація місця проживання за адресою сина ОСОБА_2 , а тому підстави для включення її до облікової справи сина відсутні.

13 жовтня 2020 року позивач направила на адресу апеляційного суду письмові пояснення щодо відзиву відповідача на її апеляційну скаргу, в якому зазначала, що вказаний відзив не відповідає вимогам п.3 ч.2 ст.360 ЦПК України, а саме: не містить обґрунтувань, заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, він дублює відзив на позов, з тими жорфографічними, граматичними та смисловими помилками. Вказувала на те, що відзив та додатки до нього не містять інформації, яка б стосувалася предмету позову - зарахування на квартирний облік родини позивача. Вважає, що відповідач має на меті затягування судового процесу, введення суду в оману.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, в тому числі і на офіційну електронну пошту, яка була зазначена сторонами. 20 жовтня 2020 року від ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду надійшов лист, в якому остання вказувала на те, що суд може розглядати справу за її відсутності.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Положеннями ч.5 ст.268 ЦПК України визначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 07 листопада 2016 року безстроково встановлено групу інвалідності першу Б по зору, що підтверджується довідкою до акта МСЕК серії АВ №0639690 (т.1 а.с.6).

Син позивача ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства, третя група, довічно, що підтверджено довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №808302 (т.1 а.с.5).

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2011 року ОСОБА_1 зверталася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просила зобов`язати Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію взяти її на соціальний квартирний облік.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року, адміністративний позов задоволено частково, а саме: зобов'язано відповідача - Солом'янську району в місті Києві державну адміністрацію розглянути по суті подану ОСОБА_1 заяву про взяття її на соціальний квартирний облік від 18 березня 2009 року, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 20 березня 2014 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію прийняти рішення про взяття ОСОБА_1 на соціальний квартирний облік (т.1 а.с.79-82).

07 серпня 2014 року Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація прийняла рішення №752 про взяття ОСОБА_1 на соціальний квартирний облік на загальних підставах одну (т.1 а.с.83).

З довідки відділу обліку та розподілу житлової площі Солом`янської РДА в місті Києві №734 від 31 липня 2013 року вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку з 25 липня 2011 року у складі сім`ї з 1 особи. Порядок забезпечення житлом: загальна черга, облікова справа №31430 (т.1 а.с.7).

Згідно розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 03 жовтня 2014 року №654 ОСОБА_2 прийнятий на соціальний квартирний облік за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою зарахування зазначено: проживання по договору піднайму в будинках державного і громадського житлового фонду (т.1 а.с.19) .

Відповідно до витягу з протоколу №1 від 14 липня 2015 року засідання комісії з питань розгляду заяв про надання житлових приміщень у спеціалізованих будинках для ветеранів війни та праці, громадян похилого віку та інвалідів по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 було надано однокімнатну квартиру №12 , житловою площею 15,4 кв.м, у спеціалізованому будинку для ветеранів війни та праці громадян похилого віку та інвалідів по АДРЕСА_5 без права реєстрації в спеціалізованому будинку (т.1 а.с.20-21).

Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 вересня 2015 року №541 затверджено протокол засідання комісії з питань розгляду заяв про надання житлових приміщень у спеціалізованих будинках для ветеранів війни та праці, громадян похилого віку та інвалідів по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та надано ОСОБА_2 однокімнатну квартиру №12 , житловою площею 15,4 кв.м, у спеціалізованому будинку для ветеранів війни та праці громадян похилого віку та інвалідів по АДРЕСА_5 без права реєстрації в спеціалізованому будинку на одного без зняття з квартирного обліку (т.1 а.с.22-23).

Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 02 грудня 2015 року №752 затверджено протокол комісії з питань розгляду заяв про надання житлових приміщень у спеціалізованих будинках для ветеранів війни та праці, громадян похилого віку та інвалідів по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 при Департаменті соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (витяг з протоколу №1 від 14 липня 2015 року) у частині, що стосується надання житла ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

надано ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_1 однокімнатну квартиру №12 , житловою площею 15,4 кв.м, у спеціалізованому будинку для ветеранів війни та праці громадян похилого віку та інвалідів по АДРЕСА_5 , без права реєстрації в спеціалізованому будинку, без зняття з квартирного обліку.

У вказаному розпорядженні зазначено, що ОСОБА_2 , 1983 року народження, на квартирному обліку перебуває з 2011 року на загальних підставах та на соціальному квартирному обліку з 2014 року один на підставі розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 03 жовтня 2014 року №654.

Також вказано, що ОСОБА_2 зареєстрований у кімнаті АДРЕСА_6 , де займає ліжко-місце. ОСОБА_1 , 1949 року народження, проживає разом з сином в гуртожитку, а зареєстрована в Центрі обліку бездомних громадян на АДРЕСА_7 (т.1 а.с.25).

Позивач 26 липня 2017 року звернулася до начальника відділу обліку та розподілу житлової площі Солом`янської РДА в місті Києві Садченко Л. із заявою про надання документів для продовження перебування на соціальному квартирному обліку та зарахування на квартирний облік, у п.3 якої відповідно до абзацу 2 п.1 ст.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 року №861 вимагала зарахувати її на квартирний облік разом із сином, ОСОБА_2 , який перебуває на квартирному обліку у відділі обліку та розподілу житлової площі Солом`янської РДА в місті Києві (облікова справа №31430) (т.1 а.с.2).

Листом №108-216/14 від 11 липня 2017 року Солом`янська РДА в місті Києві повідомила позивача, що її заяву розглянуто та зазначила, що згідно інформації від 26 травня 2017 року №4/6, наданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, у ОСОБА_1 20 березня 2016 року термін реєстрації на АДРЕСА_7 закінчився.

У листі вказано, що враховуючи зазначене, для подальшого перебування ОСОБА_1 на соціальному квартирному обліку, їй необхідно продовжити термін реєстрації та донести копію паспорта з продовженням реєстрації та довідку з Державної Податкової Інспекції у Солом`янському районі Головного Управління ДФС у місті Києві, так, як довідки про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2016 рік видаються особисто при наявності оригіналу паспорта.

Одночасно зазначено, що для включення ОСОБА_1 до облікової справи її сина ОСОБА_2 їй необхідно мати постійне місце реєстрації за одною адресою (т.1 а.с.3).

Як вбачається з витягу з протоколу №10 від 28 листопада 2017 року засідання комісії з питань розгляду заяв про надання житлових приміщень у спеціалізованих будинках для ветеранів війни та праці, громадян похилого віку та інвалідів по по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , враховуючи стан здоров`я ОСОБА_1 надано ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_1 однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 . Рішення комісії (протокол №1 від 14 липня 2015 року) в частині надання ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_1 однокімнатної квартири №12 , житловою площею 15,4 кв.м, у спеціалізованому будинку для ветеранів війни та праці, громадян похилого віку та інвалідів по АДРЕСА_5 , без права реєстрації в спеціалізованому будинку, визнано таким, що втратило чинність (т.1 а.с.24).

Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 29 травня 2018 року №293 затверджено рішення комісії з питань розгляду заяв про надання житлових приміщень у спеціалізованих будинках для ветеранів війни та праці, громадян похилого віку та інвалідів КМДА (протокол від 28 листопада 2017 року №10) щодо надання ОСОБА_2 , склад сім`ї якого: він, мати - ОСОБА_1 однокімнатної квартири АДРЕСА_8 (т.1 а.с.27-28).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА №2076/2 від 24 липня 2018 року, місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_7 соціальний заклад не зареєстроване (т.1 а.с.29).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА №32054625 від 24 липня 2018 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.30).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилаючись на абзаци 3, 5 пункту 8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470, вказувала на те, що відмова відповідача у взятті її на квартирний облік з підстав відсутності постійного місця реєстрації за одною адресою з сином є неправомірною та такою, що суперечить ст.24 Конституції України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно з ст.38 ЖК України порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Частиною першою статті 39 ЖК України визначено порядок взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов, відповідно до якого, громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання-виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради УРСР від 11 грудня 1984 року №470 регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання.

Згідно з абз. 1, 2, 5 п.8 Правил (у редакції чинній на час написання позивачем заяви від 26 червня 2017 року та надання відповіді відповідачем від 11 липня 2017 року) квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.

До членів сім`ї осіб з інвалідністю належать: дружина (чоловік), їх малолітні (до 14 років) та неповнолітні (до 18 років) діти; неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни I групи та доглядає за ним, за умови, що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка перебуває під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.

Відповідно до абз.1 п.15 вищевказаних Правил на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у данному населеному пункті. Зазначені вимоги не поширюються на внутрішньо переміщених осіб, визначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і мають реєстрацію місця проживання у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків, а також осіб, зазначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил.

Абзацами 1, 2 п.18 Правил визначено, що заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради, сільському голові (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) за місцем проживання громадян (у випадку, передбаченому абзацом четвертим пункту 8 цих Правил, - за місцем перебування внутрішньо переміщеної особи на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб) та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу або іншому громадському об`єднанню (організації) за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім`ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.

До заяви додаються:

довідки про реєстрацію місця проживання особи на кожного члена сім`ї, видані виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, сільським головою (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), за формою, встановленою в додатку 13 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207;

довідки про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчому комітеті сільської, селищної, міської ради).

Громадяни, які беруться на облік на пільгових підставах або користуються правом першочергового чи позачергового одержання жилих приміщень, зазначають про це у заяві і подають відповідні документи.

У абз.1 п.20 Правил зазначено, що громадяни беруться на квартирний облік:

за місцем проживання - рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради народних депутатів;

за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу.

Таким чином, зазначені Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, передбачають, що заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету міської ради, обов`язково підписується членами сім`ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.

Як вбачається з системного аналізу вищевказаних Правил, для включення ОСОБА_1 до облікової справи її сина ОСОБА_2 , позивач повинна бути зареєстрована за місцем реєстрації сина - АДРЕСА_1 та остання повинна надати довідку про реєстрацію свого місця проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебувала на соціальному квартирному обліку. На час зарахування її на соціальний квартирний облік остання перебувала на обліку в Центрі обліку бездомних громадян та мала тимчасову реєстрацію місця перебування. Вподальшому позивача у березні 2016 року знято з реєстрації з Центру обліку бездомних громадян в будинку АДРЕСА_7 , оскільки останньою не було надано всіх необхідних документів для продовження такої реєстрації.

Звертаючись до суду з даним позовом, остання просила зобов`язати Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію взяти її на загальний квартирний облік, разом з її сином ОСОБА_2 за адресою його місця реєстрації.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення позивача із заявою від 26 червня 2017 року до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, остання не була зареєстрована за адресою реєстрації сина - АДРЕСА_1 .

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про взяти позивача на квартирний облік, разом з сином ОСОБА_2 .

Щодо посилання позивача у позовній заяві на абзац 3 пункту 8 Правил №470 від 11 грудня 1984 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абзац 3 пункту 8 Правил відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках і в порядку, встановлюваних Радою Міністрів СРСР, цими Правилами та іншими актами Ради Міністрів УРСР, громадяни можуть бути взяті на облік і не за місцем їх проживання.

Згідно з п.11 Правил кожна сім'я може перебувати на квартирному обліку за місцем роботи одного з членів сім'ї (за їх вибором) та у виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.

Абзацом 1 п.16 Правил передбачено, що з дозволу виконавчого комітету обласної Ради народних депутатів і ради профспілок підприємства, установи, організації можуть брати на квартирний облік своїх працівників, які проживають не в тому населеному пункті, в якому розташоване відповідне підприємство, установа, організація (в межах одного району), а великі будови й підприємства, що будуються, розташовані в малих населених пунктах, - своїх працівників, які проживають в інших населених пунктах області.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є непрацездатною особою, член її сім'ї - син ОСОБА_2 є інвалідом.

Матеріали справи доказів про те, що син позивача - ОСОБА_2 на час її звернення до відповідача з заявою від 26 червня 2017 року працював не містять.

А відтак, норми на які посилається у позовній заяві ОСОБА_1 - абзац 3 пункту 8 Правил на останню не розповсюджуються.

Доводи ОСОБА_1 про те, що відповідач відмовляється визнавати реєстрацію місця її проживання в місті Києві, не вносить відомості про реєстрацію місця її проживання в Єдиний Державний демографічний реєстр, не видає їй довідки про реєстрацію місця проживання, чим перешкоджає в реалізації її прав колегія суддів відхиляє, оскільки дії відповідача з цього приводу позивачем у встановленому Законом порядку не оскаржувалися.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що вона з сином несуть збитки пов`язані з орендою приміщень, витратами на лікування, їм нема де зберігати речі, а ті, що зберігалися на Виборзькій, розікрав ОСОБА_4 колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не входять до предмету доказування у даній справі.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів відзиву на апеляційну скаргу позивача, відповідачем до нього було долучено: лист Солом`янської РДА в місті Києві від 26 грудня 2019 року №108-17136, лист в.о. голови Солом`янської РДА в місті Києві від 26 лютого 2020 року №108-2144, лист в.о. голови Солом`янської РДА в місті Києві від 02 березня 2020 року №108-2352, розпорядження Солом`янської РДА в місті Києві від 27 лютого 2020 року №257, витяги з реєстру територіальної громади міста Києва відносно місця реєстрації позивача та ОСОБА_2 .

Разом з тим, колегія суддів не приймає додані відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу нові докази, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та відповідач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаних доказів не звертався, а також не обґрунтував на не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки колегія суддів не приймає нові докази, подані відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу, а відтак клопотання позивача №5 про витребування у Солом`янської РДА в місті Києві оригіналу чи завіреної належним чином копії усіх документів, які згадуються у розпорядженні №257 від 27 лютого 2020 року задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просила постановити окрему ухвалу з приводу підробки доказів, щодо невиконання відповідачем вимог до відзиву та щодо притягнення відповідача до відповідальності за введення суду в оману.

Відповідно до ч.1 ст.385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених ст.262 ЦПК України, може постановити окрему ухвалу.

Згідно з ч.ч.1, 11 ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжитті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

За наявності цих двох правових підстав у сукупності суд має право постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню виявлених порушень.

Окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для постановлення окремої ухвали немає.

Надання оцінки вищезазначеним доказам є компетенцією суду при вирішенні спору щодо законності прийняття оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, доказів підробки відповідачем доказів у даній справі, позивачем надано не було.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в їх задоволенні, з якими погодилась і колегія суддів апеляційної інстанції, про що зазначено у мотивувальній частині даної постанови, а тому підстави для постановлення окремої ухвали відносно відповідача, передбачені ст.ст.262, 385 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: