Справа № 279/3563/20
Номер рядка звіту 63
номер провадження 2/279/1483/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2020 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житла,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом та просить на підставі ст.116 ЖК України виселити ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимогзазначив, що відповідно до договору дарування від 04.10.2000 року позивач є власником будинку по АДРЕСА_1 . В даному будинку проживає та зареєстрований її син ОСОБА_2 , відповідач у справі, який зловживає спиртними напоями та застосовує до неї фізичне насильство, у зв`язку з чим позивач не може спокійно проживати та вільно здійснювати своє право власності, оформити субсидію. За комунальні послуги відповідач не сплачує.

Позивач та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позові та просили їх задовольнити. Вказали, що відповідач чинить перешкоди у користуванні її майном, вона постійно терпить фізичне та психологічне насильство від сина. Добровільно виселятись з будинку син не бажає, іншого житла він не має.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань або заперечень з приводу пред`явлених вимог не подав.

Вислухавши пояснення позивача та її представника ОСОБА_3 , дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 , відповідно до договору дарування від 04.10.2000 року.

У вказаному будинку мешкає та зареєстрований відповідач у справі ОСОБА_2 , який вселився в спірне житло, як член сім`ї власника син.

Як на підставу позову позивач зазначає неможливість спільного проживання з відповідачем в належному їй на праві власності жилому приміщенні. Отже, виходячи зі змісту позовної заяви правовою підставою позову є ст.116 ЖК України.

Так, відповідно до ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття, роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

З п.17 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" №2 від 12 квітня 1985 року слідує, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Такими можуть бути заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача, або членів його сім`ї на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

Як докази неправомірної поведінки відповідача позивачем подано постанови Коростенського міськрайонного суду про притягнення до адміністративної відповідальності та довідку з місця проживання.

Зі змісту постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.03.2019 та 06.08.2020 року, виготовленої з ЄДРСР, які не містять П.І.Б. порушника та належних реквізитів згідно діловодства (штампу «копія» та набрання чинності, печатки), особу притягнуто за ст.173-2 ч.1 КУпАП до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 гривень за домашнє насильство.

Зі змісту постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.01.2020 року за ст.173-2 ч.2 КУпАП слідує, що особі, стосовно якої складено протокол, оголошено усне зауваження, а провадження у справі закрито.

Довідка Органу самоорганізації населення СГОБВК від 21.08.2018 року вказує на те, що сторони у справі зареєстровані в буд. АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 навідується у вказане житло, але завжди у нетверезому стані.

Будь-яких інших доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем долучено не було.

У матеріалах справи відсутні докази звернення до правоохоронних органів з приводу завдання тілесних ушкоджень (на що посилається позивач), про наслідки розгляду таких звернень (винесення припису тощо), притягнення відповідача до юридичної відповідальності або наявності провадження щодо вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно позивача у певній його формі.

Несплата відповідачем коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для його виселення з житла, оскільки позивач (за доведеності понесення нею таких витрат одноособово) не позбавлена можливості ставити питання про їх відшкодування до ОСОБА_2 ..

Таким чином доказів, відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, на підставі яких суд міг би зробити безспірний висновок про систематичність порушення відповідачем правил співжиття, що роблять неможливим для інших проживання із ним в одному будинку, позивач не надала, тому підстав для задоволення позову не має.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України, ст.116 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" №2 від 12 квітня 1985 року, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову відмовити.

Винести ОСОБА_2 попередження про недопустимість антигромадської поведінки в побуті.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня складання повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони та учасники:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , місце перебування: АДРЕСА_2 , Свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю Серія ЖТ № 000789 від 29.09.2016 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення виготовлено 13.11.2020 року.

Суддя : Невмержицька О.А.