Справа № 161/9036/20
Провадження № 2/161/2540/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 листопада 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Чигринюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, розірвання договору та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

05.06.2020 року позивач ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою в обґрунтування якої зазначила, що з 03.02.2007 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розігравано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.12.2018 року. За час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна донька ОСОБА_3 . 17.08.2018 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до якого вони з відповідачем домовились, що останній зобов`язується сплачувати аліменти на утримання дитини, в порядку і на умовах, визначених цим договором, а також здійснювати інші виплати, визначені цим договором та чинним законодавством України. З метою сплати аліментів відповідач відкрив на ім`я неповнолітньої дочки картковий рахунок в АТ КБ «Приватбанк» та перераховував на нього грошові кошти для доньки. На той рахунок також перераховували грошові кошти для ОСОБА_3 її бабуся (мати позивача та сестра позивача). Відповідач, в свою чергу, користувався даним рахунком у власних цілях. 03.03.2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знімаючи грошові кошти в банкоматі втратила банківську картку, яку не було змоги поновити, так як розпорядником є відповідач. При цьому, останній використовує його у власних цілях. Крім того, в порушення умов вищезазначеного договору не сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки з червня 2019 року, а тому у нього виникла відповідного роду заборгованість, яка станом на день звернення до суду з даним позовом складає 1200 дол. США, що в еквіваленті становить 30298,92 грн. Разом з тим, на вказану суму заборгованості по аліментах слід нарахувати неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.06.2019 року по 15.05.2020 року, включно, яка становить 280800,20 грн. В свою чергу, в зв`язку з систематичним, умисним невиконанням відповідачем умов договору від 17.08.2018 року в частині сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , вважає, що такий договір підлягає розірванню та існує необхідність у винесенні судового рішення про стягнення аліментів. При визначені розміру аліментів в твердій грошовій сумі, просить врахувати, що між сторонами існувала домовленість щодо розміру сплачуваних аліментів, і відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі 100 дол. США щомісяця. Матеріальне становище відповідача з того часу не змінилось. ОСОБА_2 працює неофіційно та надає послуги з перевезення на власному транспортному засобі, хоча право власності на такий оформлено на його батька. Відповідач є молодою працездатною особою, не має інших утриманців, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі 2700 гривень щомісяця. Враховуючи викладене, просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , заборгованість по аліментах в розмірі 30298,92 грн. та 280800,21 грн. пені за несплату аліментів; розірвати договір укладений 17.08.2018 року між нею та ОСОБА_2 в частині порядку сплати аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2700 гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з позовом та до повноліття дитини.

До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява, в якій вона просить суд розгляд справи проводити у її відсутності, просить його задовольнити та щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 74).

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлялася належним чином, про що у матеріалах справи міститься відповідне поштове повідомлення (а.с. 71), клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 03.02.2007 року зареєстрували шлюб, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.12.2018 року було розірвано (а.с. 5-6).

За час шлюбу в сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна донька ОСОБА_3 . Зазначене підтверджується вищевказаним судовим рішенням від 05.12.2018 року (цивільна справа № 161/15624/18).

17.08.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір, метою якого є встановлення місця проживання дитини сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порядку сплати відповідачем аліментів на доньку та порядку здійснення сторонами батьківських прав та виконання обов`язків (далі - Договір). Договір було посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Рачковою Т.О. та зареєстровано в реєстрі за № 2600 (а.с. 7-8).

Згідно п. 1.4 Договору, - за домовленістю сторін батько зобов`язується сплачувати аліменти на утримання дитини, в порядку і на умовах, визначених цим договором, а також здійснювати інші виплати, визначені цим договором та чинним законодавством України.

У відповідності до п. 2.1.1. Договору, - батько зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття у твердій грошовій сумі в національній валюті України - гривні, в сумі, що на день такої виплати, за офіційним курсом НБУ, є еквівалентом 100 доларів США. Ця сума не включає в себе додаткові витрати на дитину, шо викликані особливими обставинами, у відповідності до ст. 185 сімейного кодексу України.

Пунктом 2.1.2. Договору, - визначено, що виплата аліментів здійснюється шляхом передачі готівки матері щомісячно до десятого числа поточного місяця.

Згідно п. 3.5. Договору, - кожна сторона зобов`язується виконувати обов`язки, покладені на неї цим договором та сприяти другій стороні у виконанні обов`язків. Сторона, що порушила зобов`язання за цим договором, повинна усунути ці порушення.

Відповідно до п. 3.6. Договору, - у разі виникнення заборгованості по сплаті аліментів згідно умов цього договору з вини батька, мати має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка сум несплачених аліментів за кожен день прострочення згідно ст. 196 СК України.

З метою сплати аліментів ОСОБА_2 відкрив на ім`я неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 картковий рахунок в АТ КБ «Приватбанк» та перераховував на нього грошові кошти для доньки.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідач, в порушення умов Договору, не сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки з червня 2019 року.

В зв`язку з виниклою заборгованістю, ОСОБА_1 , на всі відомі адреси відповідача, було направлено претензію про невиконання умов Договору від 17.08.2018 року в частині сплати аліментів (а.с. 9-12).

Дану претензію ОСОБА_2 отримав 03.03.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Однак жодних дій після отримання відповідачем претензії вчинено не було.

Доказів іншого судом в ході розгляду справи здобуто не було.

Станом на день звернення до суду з позовом у відповідача існує заборгованість в розмірі 1200 дол. США, що станом на 15.06.2020 року, згідно курсу НБУ становить 30298,92 грн. (розрахунок 12 місяців по 100 дол. США = 1200 дол. США = 30298,92 грн.).

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно за змістом ст. 196 СК України, пеня нараховується не на всю заборгованість, а на суму аліментів за той місяць, у якому не проводилося стягнення аліментів.

Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від добутку простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суд України в п. 22 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Відповідно до частини 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші).

Норма статті 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з приписами ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що заборгованість відповідача щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини виникла виключно з вини самого відповідача, який достовірно знає про те, що він взяв на себе зобов`язання про сплаті аліментів на утримання доньки, однак їх свідомо не сплачує. Відповідач у справі є працездатною особою, а отже має можливість сплачувати аліменти.

У зв`язку з протиправними діями відповідача, що полягають у свідомому ухиленні від сплати аліментів на неповнолітню доньку, позивач вважає за необхідне нарахувати неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, починаючи з 01.06.2019 року по даний час.

Так, згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч. 1 ст. 196 СК України суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього зобов`язання буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною, залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за такою формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову);

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

З врахування запровадженого Верховним Судом нового порядку щодо проведення нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, стороною позивача здійснено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в національній валюті України - гривні, що на день такої виплати, за офіційним курсом НБУ, є еквівалентом 100,00 доларів США, щомісячно, за період з 01.06.2019 року по 15.05.2020 року, включно, яка становить 280800,20 грн. (а.с. 27-28).

Однак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 280800,20 грн. виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини може бути нарахованою в розмірі, який не перевищує 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів.

Із наведеного слідує, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка виникла за період з червня 2019 року по травень 2020 року включно, в розмірі 30298,92 грн., а також неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів в розмірі 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів, що також становить 30298,92 грн.

Разом з тим, позивач ставить питання про розірвання договору в частині порядку сплати аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було укладено 17.08.2018 року між нею та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

У відповідності до за ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Виходячи із вищезазначених норм чинного законодавства та з урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, суд вважає доведеним, що у зв`язку з систематичним, умисним невиконанням ОСОБА_2 умов Договору від 17.08.2018 року в частині сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , позивачу з боку відповідача завдано шкода, а тому ОСОБА_1 значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні даного договору.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що Договір, укладений 17.08.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Рачковою Т.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2600, в частині стягнення аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає розірванню.

Так, в зв`язку із розірванням Договору від 17.08.2018 року в частині сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , позивач ставить питання про ухвалення судового рішення про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, будь-яких інших осіб на утриманні не має, розмір його середньомісячної заробітної плати суду не відомий.

Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здорова, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має.

Доказів іншого суду надано не було.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання.

Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлено: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2700 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає вищевказаний розмір аліментів достатнім та справедливим для належного забезпечення неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, суд враховує й ту обставину, що між сторонами існувала домовленість щодо розміру сплачуваних аліментів, і відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі 100 дол. США щомісяця, що в еквіваленті протягом періоду з 17.08.2018 року становило близько 2700 грн.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З даною позовною заявою позивач ОСОБА_1 звернулася 05.06.2020 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь.

Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, розірвання договору та стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом, позивачка звернулася із трьома позовними вимогами, на дві із яких поширюються пільги щодо сплати судового збору, передбачені ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а відтак остання звільна від оплати їх судовим митом.

Із наведеного слідує, що з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1681,60 грн. за позовні вимоги про стягнення аліментів та стягнення заборгованості по аліментах.

Крім того, із відповідача на користь позивачки, на підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню 840,80 грн., сплачених останньою при зверненні до суду із вимогою про розірвання договору.

На підставі ст. ст. 150, 180, 181, 182, 184, 189, 192, 196 СК України, ст. ст. 509, 526, 530, 611, 627, 628, 638, 651 керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 247, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, розірвання договору та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , заборгованість по аліментах в розмірі 30298 (тридцять тисяч двісті дев`яносто вісім) грн. 92 коп. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 30298 (тридцять тисяч двісті дев`яносто вісім) грн. 92 коп.

Розірвати договір, укладений 17 серпня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Рачковою Т.О., зареєстрований в реєстрі за № 2600, в частині порядку сплати аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2700 (дві тисячі сімсот) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 05 червня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць - допустити до негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , в дохід держави 1681 (одну тисячу шістсот вісімдесят одну) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному обсязі складено 16 листопада 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська