Справа № 130/1785/19
Провадження № 22-ц/801/1764/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Вернік В.М., повний текст якого складений 31 липня 2020 року

в справі №130/1785/19

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (відповідачі)

про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову посилалась на те, що належні їй земельні ділянки межують із земельними ділянками відповідача ОСОБА_2 , який вчиняє дії, які перешкоджають їй користуватися власністю, шляхом протягування металевого канату та залиття ґрунту цієї ж земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0067, площею 0,0473 га, фекальними масами.

Просила зобов`язати відповідача ОСОБА_2 відновити її право в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :01:003:0067, загальною площею 0,0473 га та земельною ділянкою, що надана через сервітутне користування, кадастровий номер :01:003:0082, зобов`язавши його демонтувати металевий канат та прибрати пролиті фекальні маси; зобов`язати відповідача не вчиняти будь-які дії щодо перешкоджання їй в користуванні земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:003:006, :01:003:0067, :01:003:0076, :01:003:0082.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 14.11.2019 на підставі положень ст.188 ЦПК України об`єднано в одне провадження з даною цивільною справою цивільну справу №130/1786/19 щодо аналогічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 .

Позов до ОСОБА_3 мотивовано тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0082, що надана через сервітутне користування, належить ОСОБА_3 і тому, вона як власник несе відповідальність за неналежне використання цієї земельної ділянки.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 13.12.2019 до участі в справі у якості співвідповідачів залучено Леляцьку сільську раду Жмеринського району Вінницької області, Жмеринську міську раду Вінницької області та ОСОБА_4 .

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 06.07.2020 дії позивача ОСОБА_1 щодо подання завідомо безпідставного позову про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та зобов`язання вчинити певні дії до відповідачів Жмеринської міської ради Вінницької області та Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області визнані зловживанням процесуальними правами, а позовну заяву в частині позовних вимог до Жмеринської міської ради та Леляцької сільської ради Жмеринського району про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та зобов`язати вчинити певні дії залишено без розгляду.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що поза увагою суду першої інстанції залишилися матеріали справи, які вказують на існування порушення її права на користування земельною ділянкою згідно з встановленим сервітутом, а саме залиття частин земельної ділянки, належної ОСОБА_4 , якою користується ОСОБА_2 , земельної ділянки ОСОБА_3 та земельної ділянки загальної користування фекаліями, наявність їх залишків на час розгляду справи судом тощо. При цьому особи, які допустили відповідні порушення, судом не встановлені, а порушення її прав, не усунені, що суперечить гарантіям судового захисту, встановленим Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а також практиці ЄСПЛ.

Інші учасники справи відзиви на апеляційну скаргу не подали, проте відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 і адвокат Ткаченко Т.М. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Інші учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 є власником трьох земельних ділянок: площею 0,0473 га, кадастровий номер :01:003:0066, площею 0,1145 га, кадастровий номер :01:003:0067, їх цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та площею 0,27 га, кадастровий номер :01:003:0076, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (ті. 1 а.с. 5,7,8).

Рішенням 23 сесії Леляцької сільської ради Жмеринського району 7 скликання від 04.07.2019 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту за рахунок земель комунальної власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,02 га, для проходу (т. 1 а.с.31).

Відповідно до довідки виданої Леляцькою сільською радою № 382 від 16.09.2019 земельна ділянка по АДРЕСА_1 , знаходиться в комунальній власності, тоді як фактичне користування даною земельною ділянкою здійснює ОСОБА_3 (т. 1 а.с.16).

Відповідач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, площею 0,2305 га, кадастровий номер :01:003:0051, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 43,197) та земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:003:0052, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.01.2019 року № 152003165 та від 08.01.2019 року № 151998792 (т. 1 а.с. 44, 198).

Із повідомлення інженера-землевпорядника ОСОБА_6 встановлено, що 28.08.2019 відбулось відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 , в ході чого власник суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 заважала відновити межі, у зв`язку з чим було прийнято рішення про повторне відновлення меж 03.09.2019 року.

Землевпорядник Леляцької сільської ради Карловська С.П. підтвердила, що 03.09.2019 відбулось винесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 , за участю представника Національної поліції, інженера-землевпорядника Черниша Д.Л., власника земельної ділянки ОСОБА_4 , власника суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_5 .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 24.11.2012 ОСОБА_4 придбав у власність житловий будинок АДРЕСА_1 .

03.09.2019 ОСОБА_1 звернулась до Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про встановлення осіб, які цього ж дня - 03.03.2019 при виході з належної їй земельної ділянки, натягнули металевий трос та пролили фекалії на всій протяжності тросу.

З копії акту, складеного та підписаного головою Леляцької сільської ради Смущаком О.П., секретарем сільської ради ОСОБА_7 , спеціалістом-землевпорядником ОСОБА_8 та спеціалістом-юрисконсультом Козаковим Г.Г. встановлено, що 09.09.2019 при проведенні комісійного обстеження земельних ділянок по АДРЕСА_2 , та по АДРЕСА_1 виявлено, що від дерева, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до металевого стержня, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , протягнутий металевий канат, орієнтовною довжиною 10 метрів, під яким на цій довжині злито фекалії, що створює перешкоди ОСОБА_1 в її проході до власних земельних ділянок.

Відповідно до копії рішення 54 сесії Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області 7 скликання від 22.11.2019 року №916 на території Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади утворено Леляцький старостинський округ з центром в с. Леляки, до складу якого увійшли території сіл Подільське, Тартак, Леляки, Мала Жмеринка Жмеринського району Вінницької області (т. 1 а.с. 83).

Отже між сторонами виник спір з приводу користування земельними ділянками та правил добросусідства. Причому позивач ОСОБА_1 про створення відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 їй перешкод в користуванні земельною ділянкою, виділеною їй із земель загального користування для проходу між земельними ділянками, що перебувають у її власності, шляхом забруднення цієї земельної ділянки нечистотами.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Конституцією України гарантовано непорушність права приватної власності частина 4 статті 41.

Власники земельних ділянок зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (п. «г» частини 1 статті 91 ЗК України).

Способи захисту прав на земельні ділянки встановлені в статті 152 ЗК України, відповідно до частини 2 якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (п. «б» частини 3 статті 152 ЗК України).

Зміст добросусідства розкривається в статті 103 ЗК України, відповідно до якої власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Крім того, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до положень статей 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом; сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут); сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду; земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки; земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зміст ч. 2 ст.78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Повно і всебічно з`ясувався обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши надані нею докази з точки зору їх належності, достатності і достовірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції вірно виходив із того, що створення позивачу ОСОБА_1 перешкод в користуванні та розпорядженні нею земельними ділянками саме відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належними і допустимими доказами не підтверджено. Зазначені обставини не визнані жодним з відповідачів, а стороною позивача в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано суду достатніх доказів, які б їх доводили.

У зв`язку з тим, що між сторонами існують конфліктні відносини, що підтверджується судовими спорами, зверненнями до національної поліції, органів місцевого самоврядування, тощо, суд першої інстанції вірно критично оцінив твердження власне позивачки ОСОБА_1 та показання свідка ОСОБА_9 , який є її чоловіком і не може вважатися безстороннім.

Правильною є також оцінка посилань сторони позивача в обґрунтуванні заявлених позовних вимог на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року та від 17.12.2019 року, оскільки даними судовими рішеннями (т. 1 а.с. 128-131, 131-134) встановлено бездіяльність Леляцької сільської ради Жмеринського району, як органу місцевого самоврядування, стосовно невжиття заходів реагування щодо дотримання вимог санітарних норм на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0082 та вочевидь відмовлено у задоволенні вимог адміністративних позовів у вказаних адміністративних справах в частині бездіяльності Леляцької сільської ради відносно протиправних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , пов`язаних із залиттям останніми фекаліями межі земельних ділянок з кадастровими номерами :01:003:0066 та :01:003:0082.

Водночас встановлення шляхом забиття в ґрунт на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0082 металевих виробів та монтування на межі земельних ділянок з кадастровими номерами :01:003:0066 та :01:003:0082 металевого канату, й нібито порушення у вказаний спосіб проходу позивача ОСОБА_1 до її земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0067 і становить підставу даного цивільного позову.

Щодо відповідача ОСОБА_4 , то судом встановлено, що він дійсно є титульним власником земельної ділянки, що межує з земельними ділянками позивачки, але фактично там не проживає і ними не користується, так як за вказаною адресою проживає і відповідно використовує земельні ділянки його батько ОСОБА_2 , який визнав відповідні обставини.

Відтак підстави відповідальності ОСОБА_4 за вчинення невстановленими особами дій, що нібито порушують право користування ОСОБА_1 сервітутом, взагалі не встановлені.

Відтак установивши про недоведеність позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та зобов`язання вчинити певні дії.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на вищевикладене.

Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно дослідивши обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 11.11.2020

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин