Справа № 591/4020/20
Провадження № 6/591/357/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2020 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання - Бабич В.В.

заявника - ОСОБА_1

представника заявника - ОСОБА_2

представника стягувача - Рішки Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу у справі №591/4020/20 таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить до вирішення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню зупинити виконання за виконавчим документом у вигляді судового наказу виданого Зарічним районним судом м. Суми від 06 липня 2020 року № 591/4020/20 (№ 2-н/591/1212/20); визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ №591/4020/20, виданий Зарічним районним судом м. Суми за заявою ОСОБА_3 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 1 липня 2020 року; стягнути на його користь з ОСОБА_3 безпідставно одержані кошти за наслідками виконання судового наказу №591/4020/20 з 1 липня 2020 року у сукупному розмірі 15207,26 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що стягувач в заяві про видачу судового наказу вказала, що діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, однак старший син ОСОБА_5 проживає разом з ним та знаходиться на повному матеріальному утриманні батька. Мати не здійснює жодного вкладу в утримання старшої дитини. Вважає, що кошти, які стягуються за судовим наказом на утримання сина ОСОБА_5 вона використовує не за цільовим призначенням, та старший син фактично проживає з батьком та знаходиться на повному утриманні, а молодшого сина, незважаючи на роздільне проживання, боржник також забезпечує усім необхідним.

Вказує, що в даному випадку існує спір про стягнення аліментів, що обумовлено спірними відносинами між заявником та боржником, існування відкритого провадження про усунення перешкод у зустрічах, спілкування та прийнятті участі у вихованні дитини, постійного фінансового забезпечення боржником двох неповнолітніх дітей, юридично визначеного проживання старшого малолітнього сина з боржником та забезпечення боржником своїх двох дітей житлом.

Посилається на те, що заявниця не мала права вимагати стягнення на свою користь аліменти на двох дітей, адже старший син проживає з ним та знаходиться на його утриманні.

Ухвалою від 9 листопада 2020 року вказану заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13 листопада 2020 року на 11-00 год. з повідомленням стягувача та боржника.

13 листопада 2020 року від представника стягувача ОСОБА_3 - адвоката Рішки Д.С. надійшли заперечення про заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в якій посилається на відсутність обгрунтованих підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні заявник та його представник підтримали вимоги заяви, представник стягувача заперечувала проти задоволення заяви.

Стягувач в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином.

Суд, вислухавши думку осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Під час судового розгляду встановлено, що 6 липня 2020 року Зарічним районним судом м. Суми виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи стягнення з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 18).

Як вбачається з постанови ст. державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 3 вересня 2020 року, на виконання судового наказу в Зарічному відділі державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкрито виконавче провадження №62714847 (а.с.98).

Згідно акту про проживання за адресою: АДРЕСА_1 від 8 листопада 2020 року та висновку оцінки потреб сім`ї, ОСОБА_5 проживає разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.94-96).

25 травня 2020 року між ОСОБА_1 та Державною іпотечною установою укладено договір лізингу №ФЛ202000252, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 . За умовами договору у вказаній квартирі можуть бути зареєстровані та проживати зокрема ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.100-108).

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є видом виконавчого документу. Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної вище норми ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.

Обґрунтовуючи заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, заявник посилається на відсутність його обов`язку в зв`язку з добровільним виконанням зобов`язання, посилаючись на обставини того, що старший син сторін проживає з боржником, а також, що ним частково здійснювалося перерахування коштів на утримання молодшого сина, забезпечення житлом дітей шляхом укладення договору лізингу, за яким боржник здійснює оплату платежів, а також інші обставини, до яких відносить незадовільний стан здоров`я.

Як вбачається зі змісту заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, в ній фактично боржник висловлює свою незгоду з судовим наказом, посилаючись на обставини, які існували на момент його видачі.

Під час судового засідання представником стягувача заперечувалась обставин перебування старшого сина сторін на повному утриманні боржника, а тому доводи заявника щодо відсутності обов`язку по сплаті аліментів в зв`язку з проживанням старшого сина з заявником не свідчать про наявність підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Суду не надано доказів, які б свідчили про добровільне виконання судового наказу, а посилання на перерахування коштів на рахунок стягувача не свідчить про регулярність надання такої матеріальної допомоги та оплату в достатньому обсязі для забезпечення утримання дітей.

Не можна прийняти до уваги і посилання боржника як добровільне виконання судового наказу на факт укладення ним договору фінансового лізингу, оскільки за його змістом неповнолітні діти сторін набувають право користування предметом лізингу. До того ж суду не надано доказів, які б свідчили про укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, що передбачено ст. 190 СК України.

Зазначення про незадовільний стан здоров`я боржника не свідчить про наявність обставин, які б вказували про неможливість виконання судового наказу про стягнення аліментів.

За вказаних обставин наявні підстави для відмови у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 432 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складання апеляційної скарги.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.П.Сидоренко