СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11745/20

пр. № 2/759/4706/20

02 листопада 2020 року суддя Святошинський районний суд м.Києва Миколаєць І.Ю. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (у м. Києві місце реєстрації не встановлено), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є пенсіонером, ліквідатором Чорнобильської ЧАЕС 2 категорії, отримує пенсію за віком, інших джерел доходів не має, перебуває у скрутному матеріальному становищі, за станом здоров`я не може працювати. Діти, відповідачі по справі, матеріально не допомагають, у зв`язку з чим позивач на даний час проживає в гуртожитку, а це додаткові витрати.

Посилаючись на викладені обставини та положення ст.202 СК України, позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі, з ОСОБА_2 4000,00 грн., починаючи з дня подачі позову до суду до зміни матеріального та сімейного стану сторін, з ОСОБА_3 2000,00 грн., починаючи з дня подачі позову до суду до зміни матеріального та сімейного стану сторін, з ОСОБА_4 2000,00 грн., починаючи з дня подачі позову до суду і довічно.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва від 21.07.2020 року провадження у справі відкрито, визначено подальший розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.21-23).

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачі та/або позивач до суду не подавали.

До суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_4 на позовну заяву, який судом не приймається, оскільки скерований до суду із порушенням ч.ч.4,5 ст. 178 ЦПК України. Порядок надіслання відзиву був роз`яснений суддею в ухвалі про відкриття провадження. Однак, суд, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України та зважаючи на право особи надавати пояснення, приймає документ, що надійшов від відповідача ОСОБА_4 , як надані суду письмові пояснення. У своїх поясненнях відповідач позов не визнає повністю, вказуючи на те, що позивач не спілкується з нею з 02 квітня 1999 року з моменту розлучення батьків. Як зазначає відповідач, причиною розлучення було наступне: позивач не брав жодної участі у вихованні дітей, не давав гроші на їхнє утримання, навчання та їжу, оплату комунальних послуг, лихословив, зраджував матері та піднімав на неї руку тощо. Позивач не сплачував аліменти на утримання відповідача, хоча був з 1995 року по 2013 рік приватним підприємцем та мав гроші. Позивач отримує пенсію, яка майже в чотири рази більша, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, а тому не довів своєї нагальної потреби у матеріальній допомозі. З урахуванням викладеного, відповідач стверджує, що позивач ухилявся від виконання батьківських обов`язків, а тому згідно ст.204 СК України просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відзив ненадають.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.6-8).

Згідно довідок ОСББ «Палладіна-13» від 08.12.2016 року та від 11.06.2020 року ОСОБА_1 дійсно зареєстрований, але не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 13.05.2003 року.

Позивач є пенсіонером, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії та відповідно до Витягу з рішення колегії Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради від 21.11.2019 отримує пенсію в розмірі 6 462,68 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аліментне зобов`язання - це правовідношення, підставою виникнення якого є сукупність таких юридичних фактів: 1) родинний зв`язок батьків і дітей або усиновлення; 2) непрацездатність батьків; 3) потреба батьків у матеріальній допомозі (одержання аліментів). Ця сукупність утворює юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення аліментного зобов`язання, пов`язаного з утриманням повнолітніми дочкою, сином своїх батьків. За відсутності хоча б одного з наведених фактів зазначене аліментне зобов`язання не виникає. Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи. Уявляється, що потреба батьків у матеріальній допомозі має визначатися відповідно до прожиткового мінімуму, встановленого законом. Тому з урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 КС положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених у ч. 4 ст. 75 СК. Таким чином, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом.

Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги.

Проте, позивач не довів свою потребу у матеріальній допомозі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 липня - 1712 гривень.

Позивач отримує пенсію в розмірі 6 462,68 грн. (а.с. 12), що підтверджується Витягом з рішення колегії Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради від 21.11.2019 та надано самим позивачем.

Отримувана позивачем пенсія майже в чотири рази перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

У зв`язку з цим на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд доходить висновку про відмовау в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 205 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 273, 274, 275, 279, 352, 354 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (у м. Києві місце реєстрації не встановлено), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Миколаєць