ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1293/16-ц Номер провадження 22-ц/814/2179/20Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Пілігрім Петра Олександровича на заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . про стягнення аліментів на утримання дітей.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду із вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з 16 вересня 2001 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . При цьому, сторони по справі мають двох спільних, народжених у шлюбі, дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що діти знаходяться на її утриманні, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. За таких обставин позивач змушена звернутися з даним позовом до суду.

З урахуванням наведеного прохала: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . про стягнення аліментів на утримання дітей, задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітків (доходів), але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого чинним законодавством України, щомісячно, починаючи з 01 червня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551,20 на користь держави.

З вказаним рішенням не погодився відповідач, представник якого у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що, місцевим судом не було дотримано принципу змагальності сторін при ухваленні оскаржуваного рішення, відповідача не повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, а також допущено порушення інших норм процесуального права.

Вказує, що на дату подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнуто повноліття, тому заявлена вимога про стягнення аліментів на його утримання не відповідає приписам ч.1 ст.180 СК України та не може бути задоволена судом.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, установлено місцевим судом та не заперечується сторонами, 16 вересня 2001 року Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №1157. Після укладення шлюбу прізвище ОСОБА_5 змінено на « ОСОБА_6 » (Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 від 16.09.2001 року, а.с.5).

У подальшому, згідно актового запису №199 від 12.04.2002 року в Книзі записів актів громадянського стану про народження ВРАГС Ленінського РУЮ м. Донецька Донецької області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками записані: ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_1 (мати) (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , а.с.6).

Відповідно актового запису №842 від 07.12.2004 року в Книзі записів актів громадянського стану про народження ВРАЦС Ленінського РУЮ м. Донецька, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , її батьками записані: ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_1 (мати) (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , а.с.7).

Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян ВК Миргородської міської ради, №03-01/1777 від 17.05.2016 року, ОСОБА_1 , 1978 р.н. проживає в АДРЕСА_1 /без реєстрації/ та разом з нею проживають: син ОСОБА_3 , 2002 р.н., та донька ОСОБА_4 , 2004 р. н. (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що, оскільки діти сторін по справі проживають з матір`ю позивачем, між сторонами не укладено добровільної угоди про матеріальне утримання неповнолітніх дітей, при цьому відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, проте добровільно таких дій не вчиняє, а тоиу такі кошти підлягають стягненню за рішенням суду.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно ч.1 ст.182 СК України (в редакції, чинні, на момент постановлення оскаржуваного судового рішення ) при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч.2 ст.182 СК України (в редакції, чинні, на момент постановлення оскаржуваного судового рішення) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ст.180 СК України (в редакції, чинні, на момент постановлення оскаржуваного судового рішення) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N606-XIV "Про виконавче провадження", він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону "Про виконавче провадження», а також у статтях 194 - 197, 274 СК.

За змістом ч.1,2 ст.183 СК України (в редакції, чинні, на момент постановлення оскаржуваного судового рішення) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

За замістом ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі викладеного, враховуючи рівність зобов`язань обох батьків у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх неповнолітніх (на момент постановлення оскаржуваного судового рішення) дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 01.03.2016 року.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що на дату подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнуто повноліття, тому заявлена вимога про стягнення аліментів на його утримання не відповідає приписам ч.1 ст.180 СК України та не може бути задоволена судом, колегія суддів до уваги не приймає, з урахуванням наступного.

За змістом ч.3 ст.183 СК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваного судового рішення) якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відтак, з наведеного вбачається, що стягнення аліментів після досягнення дитиною повноліття припиняється в силу закону.

При цьому, досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття на момент перегляду заочного рішення, в жодній мірі не вказує на факт відсутності підстав для стягнення таких аліментів на час подачі позову.

Так, виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину сторін по справі ОСОБА_3 припинилось в день досягнення ним 18 років, а доводів того, що їх стягнення до цього моменту суперечило нормам закону, апеляційна скарга не містить.

Доводи апелянта про те, що місцевим судом не було дотримано принципу змагальності сторін при ухваленні оскаржуваного рішення, зокрема, в частині не належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції також оцінює критично, з урахуванням наступного.

Розпорядженням КМУ від 16 грудня 2015 року №1333-р «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2016 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого та інформація про процесуальні документи» визначено друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в якому у 2016 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого та інформація про процесуальні документи, газету Урядовий кур`єр.

Пунктом другим розпорядження затверджено перелік друкованих засобів масової інформації місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2016 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, зокрема для Полтавської області - «Зоря Полтавщини».

При цьому, як убачається з позовної заяви, ОСОБА_1 вказувала фактичне місце проживання відповідача м. Миргород Полтавської області, відтак, місцевим судом було правомірно здійснено публікацію оголошення про виклик ОСОБА_2 у регіональній газеті, визначеній КМУ для Полтавської області - «Зоря Полтавщини».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Пілігрім Петра Олександровича ,- залишити без задоволення.

Заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2016 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак