Справа № 191/3452/20
Провадження № 2-з/191/44/20
У Х В А Л А

іменем України

про забезпечення позову

16 листопада 2020 року м. Синельникове Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко Г.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №191/3452/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

16.11.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Разом з позовною заявою від позивача надійшла заява про забезпечення позову в якій проситьзаборонити державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчиняти дії, пов`язані з відчуженням нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , саме : нежитлових будівель пожежного депо та автогаражів загальною площею 472,8 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 посилається на те, що він звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості у розмірі 26 500,00 доларів США. Зазначена заборгованість виникла внаслідок порушення укладених у письмовій формі (розписки) договорів позики від 01.09.2014 на суму 23100 доларів США та від 05.06.2020 на суму 3400 доларів США.

У визначений договорами строк і до теперішнього часу відповідачем борг не повернуто, чим взяті на себе зобов`язання не виконано. Неодноразові звернення з проханням дотримуватися взятого відповідачем на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів позичальником наполегливо ігноруються. Йому стало відомо, що відповідач має на меті відчуження свого майна третім особам з метою подальшого ухилення від виконання судового рішення, адже сума заборгованості 26 500 доларів США - є досить значною. Крім того, відповідач має значні борги перед іншими фізичними особами, що є предметами спору у судах, та частина належного йому майна вже перебуває під забороною відчуження.

За відповідачем на даний час зареєстровано право власності на наступне нерухоме майно: нежитлові будівлі пожежного депо та автогаражів загальною площею 472,8 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вартість яких згідно звіту про оцінку становить 549 440,00 грн., а також квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Провести оцінку та отримати звіт про вартість квартири не представляється можливим, оскільки невідомі її технічні характеристики, необхідні для визначення вартості, а саме кількість кімнат, загальна площа тощо.

Вважає, що зазначений спосіб забезпечення позову є адекватним, ефективним та співмірним заходом забезпечення поданого позову, оскільки вартість лише нежитлових будівель пожежного депо та гаражів є значно меншою, ніж загальна сума боргу, яка в гривневому еквіваленті становить 745 445 грн. (за офіційним курсом НБУ станом на день визначення експертом вартості нерухомого майна 09.11.2020 один долар дорівнює 28,13 грн.), а тому необхідно також забезпечити позов враховуючи належну відповідачеві квартиру, розташовану в АДРЕСА_2 .

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали, які позивач надав до заяви про забезпечення позову, матеріали цивільної справи №191/3452/20, встановив наступне.

В провадженні суду перебуває цивільна справа №191/3452/20 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 26 500,00 доларів США.

Згідно з ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Як зазначено в Постанові Пленуму № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається в будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права, яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст.2 ЦПК України.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суддя враховує також практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення у Справі (заява N 60750/00) " Шмалько проти України" від 20.07.2004 року. Так, згідно п. 43 вказаного рішення: « Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на

доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень… Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору по даній цивільній справі є стягнення суми боргу за договором позики коштів від 01.09.2014 та 05.06.2020 року.

Сума боргу відповідача перед позивачем, відповідно до позовних вимог складає 26 500,00 доларів США.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на майно №231124358 від 05.11.2020 року ОСОБА_2 є власником нежитлових будівель пожежного депо та автогаражів загальною площею 472,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову обґрунтована тим, що у разі невжиття заходів до забезпечення позову він не зможе реально захистити свої порушені права та отримати реальне задоволення своїх вимог в повному обсязі.

Наданими позивачем документами підтверджується те, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 , існує реальний спір, який має вирішуватись в суді; вимоги позивача можуть бути забезпечені за рахунок майна, яке дійсно належить ОСОБА_2 і зареєстровано за ним на праві власності. Крім того, суддя вважає, що вимоги про забезпечення позову є співрозмірними вимогам із заявленими вимогами позову.

Таким чином, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню, так як невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Керуючись ст. ст.149-153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №191/3452/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Заборонити державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчиняти дії, пов`язані з відчуженням нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , саме : нежитлових будівель пожежного депо та автогаражів загальною площею 472,8 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Копію ухвали для відома направити сторонам по справі, Реєстраційній службі Синельниківського міськрайонного управління юстиції, для виконання.

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її підписання суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

На ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу.

Суддя: Г. В. Бондаренко