УХВАЛА

13 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 363/423/17

провадження № 61-16391ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Шаповаловим Андрієм Миколайовичем, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_5 , про поділ боргових зобов`язань,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом визнання за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Також просила вирішити питання розподілу судових витрат.

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив поділити між ним та ОСОБА_1 заборгованість перед

ОСОБА_4 , що станом на 29 травня 2018 року становить 783 225,00 грн по 1/2 частині за кожним; поділити між ним та ОСОБА_1 заборгованість перед ОСОБА_3 , що станом на 29 травня 2018 року становить 313 290,00 грн по 1/2 частині за кожним; поділити між ним та ОСОБА_1 заборгованість перед ОСОБА_5 , що станом

на 29 травня 2018 року становить 130 537,50 грн по 1/2 частині за кожним; поділити між ним та ОСОБА_1 заборгованість перед ТОВ «ОТП Факторинг», що станом на 29 травня 2018 року становить 20 072,15 грн по 1/2 частині за кожним; поділити між ним та ОСОБА_1 заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк», що станом на 29 травня 2018 року становить 81 750,01 грн по 1/2 частині за кожним.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поділено спільне сумісне майно подружжя, а саме: земельну ділянку площею 0,0750 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :37:052:0702, та визнано за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині вказаної земельної ділянки за кожним.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката

Шаповалова А. М. та апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2019 року залишено без змін.

04 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Шаповалов А. М. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 жовтня

2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про поділ житлового будинку, яка не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з наступних підстав.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Як на підставу касаційного оскарження заявник узагальнено посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору.

До касаційної скарги представником ОСОБА_1 - адвокатом

Шаповаловим А. М. додано клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення Верховним Судом, посилаючись на пункт 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_1 не має змоги оплатити відповідну суму судового збору, оскільки розмір судового збору перевищує 5 % від суми її річного доходу, який становить 13 211,42 грн. До клопотання додано довідку про індивідуальні відомості про застраховану особу, форми ОК-7, виданої Пенсійним фондом України, за 2011 - 2019 роки; відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 за період з четвертого кварталу 2019 року по другий квартал 2020 року.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

За змістом статті 136 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.

Наведені заявником доводи та надані у їх підтвердження докази не можна визнати такими, що унеможливлюють чи утруднюють сплату судового збору або свідчать про відсутність коштів для сплати судового збору, тому не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору.

З огляду на зазначене, заявнику необхідно надати інші докази на підтвердження зазначених нею обставин щодо майнового стану, якими можуть бути довідки про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо, або документи що підтверджують сплату судового збору.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

З касаційної скарги вбачається, що заявником оскаржуються судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про поділ житлового будинку.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною-особою підприємцем справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюванної суми.

Ураховуючи вимоги касаційної скарги заявник за подання касаційної скарги має сплатити судовий збір у розмірі 1 280,00 грн ((1 600,00 грн х 0,4) х

200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007, код класифікації доходу бюджету 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України

«Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 136, 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотанняОСОБА_1 , подане адвокатом Шаповаловим Андрієм Миколайовичем, про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Шаповаловим Андрієм Миколайовичем, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 10 грудня

2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Є. Червинська