Справа № 496/5028/19
Провадження № 2/496/97/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Пендюри Л.О.

за участю секретаря - Богдан Ю.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що за договором купівлі-продажу від 18.04.1969 року ОСОБА_4 придбав 2/3, а ОСОБА_5 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.12.2003 року за нею визнано право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 на 2/3 частини вказаного вище будинку та земельної ділянки площею 0,091 га, яка знаходиться за вказаною адресою. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Спадкоємцем після його смерті, його сином ОСОБА_2 11.04.1972 року було подано до першої Одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яку було направлено до Біляївської нотаріальної контори Одеської області. До цього часу ОСОБА_2 не отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 ..

Позивачка після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрито володіє та безперешкодно користується житловим будинком АДРЕСА_1 , в тому числі і 1/3 його частиною, яка належала померлому ОСОБА_5 . Вона у 2004 році встановила газове опалення на весь будинок, сплачує комунальні послуги і в подальшому планує жити в цьому будинку, робити ремонти, але не може з повною упевненістю нести тягар утримання майна без реєстрації права власності на нього, а без належного його утримання будинок, як і будь-яка інша річ зі спливом часу руйнується, а тому вона звернулася до суду із вказаною позовною заявою.

Позивачка у підготовче судове засідання не з`явилася, але від її представника надійшла до суду заява, в якій він вказав, що позивачка на позовних вимогах наполягає та просить справу розглянути у її відсутність

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, але подав до суду нотаріально засвідчену заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить позовну заяву задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - ОСОБА_3 у підготовче судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та розгляд справи просить проводити у його відсутність.

Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 18.04.1969 року, посвідченого виконавчим комітетом Нерубайської сільської ради депутатів трудящих Біляївського району Одеської області, ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_7 2/3 частини, а ОСОБА_5 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.9).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.12.2003 року по справі № 2-996/03, встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнано за нею право власності на спадкове майно - 2/3 частини домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,091 га, розміщену за цією ж адресою. Рішення вступило в законну силу 05.01.2004 року (а.с.10).

Позивачка в жовтні 2013 року зареєструвала своє право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.11.2013 року № 12411363 та виготовила технічний паспорт на вказаний будинок (а.с.11-17).

Також позивачка оформила та зареєструвала право власності на земельну ділянку на якій розташований даний будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5544016 від 02.07.2013 року та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 256415 від 29.12.2012 року, виданим на ім`я ОСОБА_1 , згідно якого вона являється власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1081 га, кадастровий номер :02:002:0536, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 27.10.1971 року Усатівською сільською радою Біляївського району Одеської області (а.с.20).

З матеріалів спадкової справи № 1017/1972 року до майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що спадкоємцем після його смерті є його син ОСОБА_2 , який 11.04.1972 року звернувся до першої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 41).

Згідно листа першої Одеської державної нотаріальної контори № 147 від 18.04.1972 року, вищевказану заяву ОСОБА_8 про прийняття спадщини після смерті його батька - ОСОБА_5 було направлено до Біляївської нотаріальної контори Одеської області та ОСОБА_8 . Листом було роз`яснено, що ОСОБА_8 в подальшому, по всім питанням, пов`язаними з отриманням спадкового майна необхідно звертатися до Біляївської нотаріальної контори Одеської області (а.с. 42).

ОСОБА_2 не отримав свідоцтва про спадщину після смерті ОСОБА_5 , не здійснив оформлення своїх спадкових справ на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . У своїй письмовій заяві останній вказав, що оформлювати спадщину після свого батька він не має наміру та просить суд задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 та визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала його батьку при житті.

Згідно довідки Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 2291 від 09.12.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_4 ) зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , господарка 2/3 частини житлового будинку за вищевказаною адресою, та її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 1/3 частина житлового будинку, за вищевказаною адресою належить ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а/з № 22 від 14.10.1971 року. Відомості щодо прийняття спадщини після його смерті в сільській раді відсутні. Для прийняття спадщини на 1/3 частину вищевказаного будинку до сільської ради із заявами ніхто не звертався. ОСОБА_1 зареєстрована за вищевказаною адресою з 19.12.1990 року, а її чоловік ОСОБА_3 з 15.06.2004 року (а.с.23)

З акту, складеного депутатом Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області Бусенко К.Г. та громадянами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається, що позивачка ОСОБА_1 з 1977 року і по теперішній час проживає в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , доглядає за будинком, утримує його у належному стані, робить ремонти та сплачує усі комунальні послуги.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

А ч. 4 вказаної статті передбачає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

В Постанові пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є спадкоємець майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови).

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд враховує ту обставину, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Оскільки з 2001 року і по теперішній час, тобто на протязі часу, що перевищує десять років, позивачка добросовісно, відкрито та безперервно володіє домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідно до положення ч. 1 ст. 344 ЦК України, свідчить про набуття нею права власності на цей об`єкт нерухомості за набувальною давністю, а тому суд вважає можливим визнати за нею право власності на вказану частину будинку.

Керуючись ст. ст. 328, 344 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 200, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 23.06.2001 року Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП: НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею, погребом, сараєм, гаражем, льохом, цистерною, басейном та огорожею, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його отримання до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра