У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2020 року Суддя Деснянського районного суду міста Києва Зотько Т.А. розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з Публічного акціонерного товариства «Мостобуд», -

ВСТАНОВИВ:

Заява надійшла до суду 03.11.2020 року.

В заяві заявник просить видати судовий наказ, яким стягнути з ПАТ «Мостобуд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 61 937, 04 грн.

Розглянувши надані матеріали, суддя дійшов висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно положення п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У відповідності до ч. 3 п. 1 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається зокрема документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2017 року, розмір ставки судового збору за подання фізичною особою заяви про видачу судового наказу становить 210,20 гривень.

При зверненні до суду із даною заявою заявником не було надано оригінал кватанції про сплату судового збору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник звернувся до суду із заявою про стягнення саме середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 12 серпня 2014 по 27 жовтня 2017 року, тобто в даному випадку ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору.

Частини 1, 2 статті 233 КЗпП України передбачають, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з цим, відповідно до ч.ч.1, 5 статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 цього Кодексу; з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом, для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Так, заявником заявлена вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з ПАТ «Мостобуд», яка утворилась за період з 2014 по 27.10.2017 роки в розмірі 61 937, 04 грн., при цьому заявник звернувся з вказаною заявою до суду 03.11.2020 року, що свідчить про те, що з моменту виникнення права вимоги, а саме з 27.10.2017 пройшов строк, який перевищує позовну давність.

Таким чином, судом встановлено відсутність правових підстав у видачі судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з ПАТ «Мостобуд», оскільки заявником заявлено вимогу про стягнення заборгованості поза межами строку позовної давності, встановленої законом для такої вимоги.

Разом з тим, заявник має право звернутись до суду із вимогою про стягнення заборгованості у порядку позовного провадження, шляхом звернення з відповідною позовною заявою до суду.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 165, 166, 258-261, 352-354 ЦПК України, суддя-

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з Публічного акціонерного товариства «Мостобуд».

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.2 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник має право звернутись з тими самими вимогами у позовному провадженні.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: