Провадження № 2/522/616/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Бойко А.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd», Представництво фірми «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» про відшкодування шкоди, завданою смертю, -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2018 року позивач звернулась до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd», Представництво фірми «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» в якому просила стягнути з компанії Estern Pacific Shipping Pte Ltd. на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника ОСОБА_2 , за п`ять років у розмірі 132 000 (сто тридцять дів тисячі) доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.08.2020 складає 3 581 160 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 23 січня 2017 року між ОСОБА_2 , який був чоловіком позивачки, та Компанією Eastern Pacific Shipping Pte Ltd було укладено Договір найму моряка, відповідно до якого ОСОБА_2 працював на посаді боцмана на т/х YELLOW RAY. Під час роботи на т/х YELLOW RAY ОСОБА_2 отримав важкі травми. Незважаючи на це, його не було направлено до лікарні, а було списано та репатрійовано до м. Новоросійськ Російської Федерації. 20 липня 2017 року ОСОБА_2 прибув до м. Новоросійськ та був госпіталізований до МБУ міської лікарні №1 м. Новоросійська в нейрохірургічне відділення. З 20 липня по 4 серпня 2017 року ОСОБА_2 проходив лікування у вказаній лікарні. ІНФОРМАЦІЯ_1 , через тридцять хвилин після виписки з лікарні, ОСОБА_3 помер. Відповідно до свідоцтва про смерть, причиною смерті стали: легенева емболія, флебіт і тромбофлебіт стегнової вени, перелом основи черепа закритий.

Позивачка вважає, що смерть її чоловіка ОСОБА_2 пов`язана з роботою на т/х YELLOW RAY, а вона була на утриманні у ОСОБА_2 та у зв`язку із цим має право на отримання відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника протягом п`яти років після його смерті. Позивач зазначає, що заробітна плата її чоловіка складала 2200 доларів у місяць у зв`язку із чим просить отримання компенсації з 04.08.2017 року по 04.08.2022 року. Посилаючись на той факт, що Відповідач компанія Estern Pacific Shipping Pte Ltd. є іноземною юридичною особою, Позивач просить стягнути компенсацію одним платежем у розмірі 132 000 (сто тридцять дів тисячі) доларів США.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 09.11.2018 року.

Не погодившись з ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2018 року про відкриття провадження у справі з підстав порушення правил підсудності, Відповідач оскаржив дану ухвалу в апеляційному порядку.

Відповідно до Постанови Одеського апеляційного суду від 14.03.2019 року, апеляційну скаргу компанії Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd залишено без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2018 року про відкриття провадження у справі залишено без змін.

Зазначеною Постановою суду від 14.03.2019 року визначено, що відповідач по справі має зареєстроване представництво за адресою: м. Одеса, вул. Польський узвіз, 11, а відтак, Приморський районний суд м. Одеси по першій інстанції правильно прийняв до свого розгляду даний позов з іноземним елементом, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Після повернення справи з апеляційного суду, підготовче засідання призначено на 27.06.2019 року.

27.06.2019 року, у зв`язку з намаганнями сторін дійти мирного врегулювання спору, підготовче засідання відкладено на 23.07.2019 року.

23.07.2019 року до суду Відповідачем подано відзив та клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву.

У відзиві Відповідач вказує на те, що не визнає позов в повному обсязі, та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог по даній справі в повному обсязі.

При цьому, Відповідач послався на те, що норми матеріального українського законодавства не застосовуються до даних правовідносин. Визначення права, що застосовується до трудових відносин між Моряком та Роботодавцем здійснюється відповідно до Закону України Про міжнародне приватне право, а саме його 8 розділу. За статтею 52 ЗУ Про міжнародне приватне право, до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Окремо, Відповідач зазначає, що Позивачем не надано належних доказів того, що ОСОБА_2 визначений як потерпілий; не надано доказів того, Позивач перебувала на утриманні ОСОБА_2 ; Позивачем не визначено, якими саме діями або бездіяльністю Відповідача завдано шкоди Позивачу в розумінні ст. 1166 ЦК України.

23.07.2019 року у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті, підготовче засідання перенесено на 07.08.2019 року.

07.08.2019 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій ОСОБА_1 додатково просить стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за смерть її чоловіка у розмірі 102308,00 доларів США та стягнути відрахування коштів із суми заробітної плати її чоловіка у розмірі 1754,30 доларів США.

Заява про збільшення позовних вимог обгрунтована тим, що в договорі найму моряка є посилання на колективний договір Міжнародної федерації працівників транспорту (ITF) EPS TCC.

Відповідно до п. 25. 1 Колективної угоди, якщо моряк помер через будь-яку причину під час служби в Компанії, включаючи смерть від природних причин і смерть, яка сталася під час подорожі до чи з корабля, або в результаті морської чи іншої подібної небезпеки, Компанія зобов`язана виплатити суми, зазначені в додатку 4 призначеному бенефіціару та кожній дитині на утриманні до максимум 4 (чотирьох) у віці до 18 років. Відповідно до Додатка 4, сума компенсації за втрату життя на 2017 рік дорівнює 102 308 доларів США.

Також, відповідно до тієї ж статі, для цілей цієї статі моряк розглядається як «такий, що перебуває на службі в Компанії» на такий час, як дозволяють положення пунктів 21 і 22 та і за умови, що смерть безпосередньо пов`язана з хворобою або травмою, яка викликала припинення служби моряка відповідно до п. 18.1 (b). В свою чергу, відповідно до п. 22.3, якщо непрацездатність стала наслідком нещасного випадку, базова ставка повинна виплачуватися до тих пір, поки травмований моряк не буде вилікуваний, або поки не буде винесено медичний висновок про його постійну непрацездатність, відповідно до п. 24.2.

На думку Позивача, у відповідності до Колективного договору, у випадку травми моряка, його трудові правовідносини з Компанією з усіма відповідними правами та обов`язками залишаються діючими до моменту вилікування моряка. Враховуючи той факт, що, відповідно до Виписки з історії хвороби № 11217 СВ, ОСОБА_2 було призначене амбулаторне долікування, він помер до моменту вилікування від тяжких травм, отриманих на судні. У зв`язку із цим, Компанія Eastern Pacific Shipping Pte Ltd зобов`язана виплатити суми призначені бенефіціару, вказаному ним.

Відповідно до Договору найму моряка, ОСОБА_2 визначив, що у разі його смерті під час перебування на вищезгаданому судні, компенсація яка сплачується, за наявністю, має бути сплачена дружині ОСОБА_1 .

Таким чином позивач вважає, що виходячи із обставин смерті ОСОБА_2 , позивачка має право на отримання компенсації за смерть свого чоловіка у розмірі 102308 доларів США додатково до її права відшкодування шкоди, завданої смертю відповідно до закону.

Крім того, позивач посилається на те, що згідно довідки про виплату заробітної плати за липень 2017 року, із суми заробітної плати чоловіка Позивачки, ОСОБА_2 , було загалом відраховано 1754,30 доларів США, яке здійснено на підставі списання моряка у зв`язку із отриманням травм на судні внаслідок вживання моряком алкогольних напоїв та порушення дисципліни.

Позивач вважає, що висновок Відповідача про вживання ОСОБА_2 алкогольних напоїв на борту судна зроблений на підставі висновку капітана судна. В свою чергу, в документах, доданих до відзиву, зокрема в п. 13 Звіту від березня 2018 зазначається, що тест на алкоголь не було проведено на судні (при тому що капітаном підтверджено наявність необхідного обладнання алкотестерів - на борту): «боцман був непритомний, … імовірно, у цьому випадку він не зміг би дихнути, щоб провести цей тест». Не було проведено цей тест і після того, як ОСОБА_2 опритомнів. Більше того, в п. 9 звіті Капітан зазначає, що він навіть «не перевірив чи є в боцмана запах алкоголю», а висновок про перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння зроблено на підставі суб`єктивної думки капітана та припущень окремих членів екіпажу судна (які очевидно не є кваліфікованими спеціалістами, щоб встановлювати такі факти без обладнання). Крім того, пляшки від алкоголю, фото яких також додано до звіту, були знайдені в каюті старшого помічника, а не чоловіка Позивачки, та, відповідно цей факт не може підтверджувати його вживання ОСОБА_2 . З урахуванням цього, позивач вважає, що факт вживання алкоголю ОСОБА_2 тафакт порушення ним дисципліни на судні є недоведеним, а тому, відрахування коштів із суми заробітної плати ОСОБА_2 є безпідставним та незаконним, а отже, Позивачка має право на стягнення з відповідача суми незаконного відрахованої заробітної плати ОСОБА_2 в розмірі 1754,30 доларів США.

У судовому засіданні 07.08.2019 було задоволено клопотання представника Позивача про витребування доказів та частково прийнято заяву про збільшення позовних вимог. Підготовче засідання відкладено на 15.10.2019 року.

28.08.2019 року до суду подано відзив на позовну заяву про збільшення позовних вимог, в якому Відповідач посилається на те, що ОСОБА_4 не отримував базову ставку заробітної плати протягом періоду свого лікування в Російській федерації, так як отримав травми не в результаті нещасного випадку, а результаті перебування в стані алкогольного сп`яніння і бійки. Остаточний розрахунок по заробітній платі Моряка, який було здійснено до 11.07.2017, підтверджується Довідкою про виплату заробітної плати.

15 жовтня 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про збільшення позовних вимог до компанії «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» про відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника за період з 04.08.2017 року по 11.10.2019 року у розмірі 57 713,33 доларів США; відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника за три роки у розмірі 79 200 доларів США; відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, у розмірі 2200 доларів США щомісячно, починаючи з 11 жовтня 2022 року; стягнення компенсації за смерть чоловіка позивачки у розмірі 102 308 доларів США; стягнення незаконних відрахувань коштів із суми заробітної плати чоловіка позивачки у розмірі 1754,30 доларів США. Позивачка обґрунтовує свою заяву про збільшення позовних вимог посиланням на ст. ст. 1200, 1202 ЦК України.

Також, 15.10.2019 року позивачкою подано відповідь на відзив, в якій вона вказує, що жодним положенням договору не передбачено те, що компанія Eastern Pacific Shipping є стороною Договору, або, що компанія West East Latvian Link LTD підписує Договір найму моряка в інтересах компанії Eastern Pacific Shipping, як сторони даного договору. Відповідно до офіційного перекладу додатку № 1 до Договору найму, який міститься в матеріалах справи, наявний підпис від роботодавця з вказівкою, що він діє як представник Судновласника Eastern Pacific Shipping LTD. Також, відповідно до умов працевлаштування, зазначених у додатку № 1 до Договору найму, на працю моряка розповсюджується дія колективного договору Міжнародної федерації працівників транспорту, яка підписана між відповідною профспілкою та Eastern Pacific Shipping LTD. Згідно наданих перекладів, листування капітана судна «Yellow Ray» щодо травмування ОСОБА_2 велося з Eastern Pacific Shipping LTD. Зазначене, на думку позивача, підтверджує, що Eastern Pacific Shipping LTD є належним відповідачем по даній справі.

15.10.2019 року підготовче засідання у зв`язку з неявкою сторін, перенесено на 20.11.2019 року.

20.11.2019 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 03.02.2020 року.

03.02.2020 року за клопотанням представника відповідача розгляд справи перенесено на 03.03.2020 року.

03.03.2020 року за клопотанням представника відповідача розгляд справи перенесено на 26.03.2020 року.

26.03.2020 року у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи перенесено на 28.04.2020 року.

28.04.2020 року у судовому засіданні оголошено перерву до 23.06.2020 року.

23.06.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, судове засідання відкладено на 09.07.2020 року.

09.07.2020 року за клопотанням представника позивача розгляд справи перенесено на 30.07.2020 року.

30.07.2020 року у зв`язку з необхідністю підготовки до судових дебатів, розгляд справи відкладено на 03.09.2020 року.

03.09.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 05.11.2020 року.

05.11.2020 року у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_6 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні оголошено перерву до 06.11.2020 року для оголошення резолютивної частини рішення.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 20 серпня 1999 року, про що відділом ЗАГС міста Новоросійська Краснодарського краю Російської Федерації видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 20 серпня 1999 року (а.с. 42, т. 1).

23.01.2017 року ОСОБА_7 уклав Договір найму моряка з компанією WEST EAST LATVIAN LINK LTD, яка діє від імені працедавця та у якості представника власника судна компанії «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» (а.с.9-11, т.1; а.с.68-76, т.1) терміном на 7 місяців, відповідно до якого був найнятий на судно YELLOW RAY під прапором Ліберії, на посаду боцмана.

Відповідно до витягу із медичного журналу судна YELLOW RAY вбачається про те, що наявний письмовий запис від 13.07.2017 про падіння боцмана ОСОБА_2 (а.с.25-28, т.2).

Згідно з п.8 заяви капітана судна YELLOW RAY Ахмет Онур Боразана від березня 2018 року (а.с.84-167, т.2), 11 липня 2017 року між 17:30 та 18:00 капітану подзвонив працівник щодо насосів, і розповів, що боцмана знайшли внизу на внутрішніх сходах на палубі, він був непритомний та у роті у нього була кров. Також капітан зазначає, що ним було зроблено припущення , що боцман був п`яний (п. 9). При цьому на судні були в наявності одноразові алкотестери, однак капітаном не було перевірено стан боцмана через втрату ним свідомості (п. 13). Пізніше між 03:00 та 04:00 12 липня 2017 року боцман прокинувся та він був обстежений капітаном (п.14).

На переконання суду, в даному випадку у капітана судна ОСОБА_8 була наявна можливість перевірити боцмана на стан сп`яніння відразу, ого однак, через невідомі для суду обставини, капітаном судна не було здійснено. Відтак, подальше посилання капітана судна на стан сп`яніння боцмана є голослівним та не підтверджено належними доказами.

У пункті 21 заяви капітана зазначається, що боцман згадав, що в нього болять ребра та спина в тих місцях, де були синці. У п.п. 27-28 капітаном зазначається, що боцман впав зі сходів та капітан припустив, що подряпини на драбині були результатом падіння.

У пункті 30 заяви капітана, ним прямо вказується, що він знав, що боцман впав, але єдиною травмою, яку побачив капітан були синці на спині та лівій руці. У пункті 34 капітаном вказується, що одразу після того як боцмана висадили із судна, ним було помічено, що кілька синців з`явилися на правій стороні грудей, під пахвами та трохи з правої сторони грудей. Капітан зазначає, що він вважав, що це виникло в результаті падіння зі сходинок, коли його права рука була на перилах.

Вказане також підтверджуються в електронній переписці між капітаном судна та компанією судновласника (а.с. 63, 139, 141, 164, т.2).

Таким чином, доводи представника відповідача про відсутність факту падіння ОСОБА_2 та перебування його у стані сп`яніння, суперечать наданим суду доказам, які наявні у матеріалах справи та були надані особисто представником відповідача.

Суд, також, не може погодитись з твердженнями відповідача, що ОСОБА_2 був звільнений на підставі порушення положень договору найму моряка з огляду на наступне.

Договір найму моряка складається з загальної частини на 5 аркушах та додатку 1 до Договору найму моряка. Під час огляду судом встановлено, що відсутні будь-які підписи сторін на загальній частині Договору найму моряка та підписаний лише додаток до Договору на 1 аркуші (а.с. 68-76, т.1).

Таким чином, судом не беруться до уваги положення договору найму моряка, які не були підписані компанією «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» та ОСОБА_2 .

Договір найму моряка, оформлений у вигляді додатка № 1, містить посилання на колективний договір Міжнародної федерації працівників транспорту EPC TCC, який є невід`ємною частиною цього договору.

25 листопада 2014 року між Міжнародною федерацією працівників транспорту («МФПТ») та компанією «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» укладено спеціальну угоду, яка діє з 25 листопада 2014 до 24 листопада 2017 року. Відповідно до стаття 1 спеціальної угоди, компанія зобов`язується імплементувати у договір найму моряка положення колективної угоди «Стандартний ЗВЕ 2014» (EPC TCC), підписаний примірник якої наявний у матеріалах справи.

Згідно з розділом 18 (п. 18.2) компанія має право припинити найм моряка: б) якщо визнано, що моряк серйозно порушував виконання своїх трудових обов`язків у відповідності зі статтею 20.

Відповідно до розділу 20 (п.20.1) компанія може припинити найм моряка у зв`язку з грубим порушенням моряком покладених на нього обов`язків, яке веде до появи законного права на звільнення, враховуючи те, що компанія, де це можливо, перед звільненням письмово інформує моряка вказуючи на грубе порушення, яке стало причиною його звільнення.

Матеріали справи не містять документації/інформації, яка б свідчила про те, що моряку було зроблено офіційне письмове попередження, або про те, що капітаном був зроблений запис в офіційному судновому журналі (а.с. 212, т.2) або в послужній книжці моряка/трудовій книжці моряка робітника із зазначенням причини звільнення.

За таких обставин, суд вважає, що повідомлення про звільнення не було доведено до відомості робітника (моряка), оскільки ці дані взагалі відсутні у матеріалах справи; немає запису у судновому журналі, зробленого капітаном судна у період з 11.07.2017 року по 18.07.2017 року щодо такого звільнення; відсутній запис в послужній книжці моряка/трудовій книжці моряка робітника.

Тобто, на переконання суду, факт падіння та отримання ушкоджень ОСОБА_2 трапився під час виконання ним службових обов`язків, з приводу чого капітаном судна не було складено акт про нещасний випадок.

При цьому, згідно розділу 25 (п.25.1) Колективної угоди: якщо моряк помирає з будь-якої причини під час найму у Компанії, включаючи смерть від природніх причин та смерть, що виникла під час подорожі на судно чи з судна, чи під час морської чи іншої небезпеки, компанія виплачуватиме суми, передбачені у додатку 4 визначеному бенефіціару та кожній дитині, що була на утриманні, до 4 (чотирьох) дітей, що не досягли 18 років.

Для цілей цього пункту моряка буде вважатися «найнятим у компанії» на строк поки застосовуються положення статей 21 та 22, у тому випадку, якщо смерть повністю викликана хворобою або травмою, що викликали припинення найму моряка у відповідності зі статтею 18.1 (б).

Згідно з додатком 4, сума компенсації за втрату життя безпосередньому найближчому родичу становить 102 308 доларів США за 2017 рік.

Відповідно до додатку № 1 до договору найму ОСОБА_2 визначив бенефіціаром свою жінку ОСОБА_1 .

У відповідності до розділу 18 (п. 18.1) колективної угоди, найм припиняється при списанні із-за хвороби або травми, після медичного огляду відповідно до вимог статті 21.

Суд погоджується з твердженням позивача, що до списання ОСОБА_2 судновласник мав направити його до лікаря у найближчому порту, оскільки моряк отримав тяжкі травми під час роботи на судні. Більш того, відповідно до ст. 21.2 Колективної угоди, моряк мав право бути госпіталізованим за рахунок судновласника. В свою чергу, характер травм свідчить про те, що ОСОБА_2 потребував не просто огляду лікаря, а саме термінової госпіталізації та лікування, але Роботодавець цього не зробив та списав ОСОБА_2 в край тяжкому стані здоров`я.

Перебування моряка у тяжкому стані також підтверджується у електронній переписці капітана з судновласником (а.с. 166, т.2), відповідно до якої капітан зазначає, що на його думку, боцман не може висадитися з судна, оскільки він знаходиться в поганій формі, як раніше зазначалося, він не може встати зі свого ліжка без допомоги двох осіб.

Відповідно до розділу 21 (п. 21.3) колективної угоди моряк репатрійований та нездоровий у результаті хвороби чи травми матиме право на догляд (включаючи госпіталізацію) за кошти компанії: б) у випадку травми на стільки, на скільки медичний догляд потребується, чи до моменту коли зроблений медичний висновок до пункту 24.2 що стосується постійної втрати працездатності.

Таким чином, дія положення колективної угоди про виплату компенсації (п.25.1) розповсюджується на випадок смерті моряка поки застосовуються положення п. 21.3, а саме коли моряк повинен бути госпіталізований внаслідок травми на судні та знаходитися під медичним доглядом після репатріації.

Відповідно до ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» п.5 суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні, тому суд вважає можливим розгляд справи в українському суді.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина перша статті 3 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Частиною 1 статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Норми про особливості працевлаштування моряків уніфіковано у декількох конвенціях.

Зокрема, обов`язок судновласника забезпечити виплату компенсації в результаті смерті моряка, передбачений п.п. b) d) ч.1 ст. А.4.2. Конвенції Міжнародної організації праці 2006 року про працю в морському судноплавстві.

Вказана конвенція Україною підписана 23.02.2006 року, однак до теперішнього часу не ратифікована.

Можливість застосування судами України норм, які містяться в конвенції, яка підписана, але не ратифікована, зазначено у Рішенні ЄСПЛ від 14 березня 2013 року у справі «Олєйніков проти Росії» (скарга № 36703/04). Вказані норми застосовуються відповідно до звичайного міжнародного права, навіть якщо відповідна держава і не ратифікувала Конвенції ООН, за умови, що вона не виступила проти неї (див. рішення ЄСПЛ по справам «Чудак» (Cudak), пункти 66-67; «Сабех Эль-Лейл» ( ОСОБА_9 ), пункт 54, та «Валлісхаузер проти Австрії» (Wallishauser v. Austria), пункт 60).

Як було зазначено, Конвенція Міжнародної організації праці 2006 року про працю в морському судноплавстві Україною не ратифіковано, але Україна не заперечувала проти неї, та напроти у 2006 році Конвенція була підписана Україною.

Отже, можна стверджувати, що положення Конвенції Міжнародної організації праці 2006 року про працю в морському судноплавстві застосовуються відповідно до звичайного міжнародного права як кодифікований звід звичайних норм міжнародного права і суд повинен приймати даний факт до уваги при розгляді питання про те, чи було дотримано права на доступ до суду за змістом п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» , а саме: «Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків ... має право на справедливий ... розгляд справи ... судом ... ».

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 25 січня 2019 року по справі № 796/165/18.

З врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що контрактом та колективною угодою, яка укладена на основі вказаної Конвенції, визначені і врегульовані взаємовідносини між моряком і судновласником та з огляду на те, що смерть моряка сталася під час дії договору найму, відповідач зобов`язаний здійснити виплату компенсації по смерті у розмірі 102 308 доларів США, яка передбачена умовами колективної угоди, так як його звільнення відбулось з грубим порушенням норм зазначеного законодавства.

Щодо стягнення відрахованих коштів із суми заробітної плати, то в матеріалах справи міститься розрахунок по заробітній платі в доларах США, який виданий Вентнор Навігейшн Інк. від липня 2017 року боцману Жеворченкову про те, що йому відраховано з заробітної плати 1754,30 доларів США (а.с.82, т.2).

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Судом визначено, що звільнення ОСОБА_2 відбулось з порушенням умов колективної угоди, було безпідставним, а тому, ОСОБА_1 має право на отримання утриманої заробітної плати у розмірі 1754,30 доларів США відповідно до ст. 1227 ЦК України як член сім`ї спадкодавця.

Щодо позовних вимоги ОСОБА_1 про стягнення відшкодування шкоди завданої смертю годувальника, то судом встановлено наступне.

Суд погоджується з висновком Позивача, що вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої смертю годувальника виникли із делікту заподіяння шкоди, тому зазначені правовідносини не є трудовими, не регулюються положеннями Договору найму моряка та законодавством прапора судна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Таким чином, діяльність, пов`язана з експлуатацією морського судна є джерелом підвищеної небезпеки.

З системного аналізу положень статті 1166 ЦК України, а також Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 та Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, вбачається, що відповідальність за заподіяння шкоди настає лише за наявності таких умов, сукупність яких є підставою для покладання на особу цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди (склад цивільного правопорушення): шкода; протиправність поведінки заподіювана шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою; вина заподіювана шкоди.

Під виною у зобов`язаннях про відшкодування шкоди мається на увазі негативне психічне ставлення особи до її протиправного діяння та його наслідків. Вина можлива у формі умислу та необережності. Умисел означає, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала їх негативні наслідки і бажала настання шкоди.

Однією з головних умов для виникнення зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є неправомірний характер дій, що спричинили майнову шкоду, за наявності вини особи.

Однак, в даній справі ані судом, ані іншим компетентним органом влади будь-якої держави не була встановлена наявність у діях та/або бездіяльності та/або рішеннях відповідачів ознак неправомірності, що спричинили хворобу позивача та втрату ним працездатності.

Жодними доказами в матеріалах справи не підтверджується та не встановлюється вина відповідача (його службових, посадових осіб) за смерть Моряка, що є необхідним елементом складу цивільного правопорушення для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

З урахуванням вищевказаного, відсутні підстави для відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я на підставі статей 1166, 1195, 1197, 1202 ЦК України, на які посилається позивач, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення відповідача.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77, 78, ч. 3 ст. 82 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

В даному випадку, позивач не надав суду належних, допустимих, переконливих доказів в обґрунтування своїх вимог про відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника, в розумінні ст.ст.76, 81 ЦПК України, а відтак, в задоволенні цих вимог має бути відмовлено.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст.17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

За таких обставин, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача компенсації за смерть свого чоловіка та стягнення відрахувань із суми його заробітної плати, а тому задовольняє ці вимоги. Решта позовних вимог ОСОБА_1 є необгрунтованими, а тому суд відмовляє у їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 5, 15, 1166, 1167, 1187, 1190, 1196, 1200, 1201 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd», Пред-ставництво фірми «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» про відшкодування шкоди, завданою смертю - задовольнити частково.

Стягнути з Компанії Eastern Pacific Shipping Pte Ltd на користь ОСОБА_1 компенсацію за смерть її чоловіка ОСОБА_2 у розмірі 102 308 (сто дві тисячі триста вісім) доларів США, що за курсом НБУ на 05.11.2020 складає ?2 916 801 грн.? 08 коп.??????

Стягнути з Компанії Eastern Pacific Shipping Pte Ltd на користь ОСОБА_1 незаконні відрахування коштів із суми заробітної плати її чоловіка ОСОБА_2 у розмірі 1754 (тисячу сімсот п`ятдесят чотири) долари США, 30 центів, що за курсом НБУ на 05.11.2020 складає ?50 015 грн.? 09 коп.??????

В іншій частині позову відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 13.11.2020 року.

Суддя: В.Я. Бондар