Номер провадження: 22-ц/813/2187/20
Номер справи місцевого суду: 501/491/18
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., С. О. Погорєлової,

за участю секретаря Бикової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій за договором позики грошей,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

До Іллічівського міського суду Одеської області 28 лютого 2018 року звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій за договором позики грошей, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь штрафні санкції за договором позики грошей в розмірі 20 800 636,48 грн., з яких:

- інфляційне збільшення суми боргу за договором складає 414 944,00 грн.;

- сума процентів за договором складає 3 144 369,49 грн.;

- пені за договором складає 17 237 322,98 грн.

Також позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь судові витрати у розмірі 9162,40 грн.

Позов обґрунтував тим, що 28 липня 2016 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики грошей, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстровано в реєстрі за №1691.

Позивач зазначає в позові, що згідно п.1 Договору позики грошей, позикодавець передав, а позичальник прийняв у приватну власність грошову суму в розмірі 2 800 000 гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін складає 112 000 доларів США. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в строк та на умовах, передбачених цих договором, позику у вищезазначеному розмірі.

Згідно п.3 договору позики грошей, сторони домовились, що позичальник зобов`язаний повернути (погасити) суму грошових коштів, зазначену в п.1 цього договору, в повному обсязі до 28.01.2017 року включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін.

Крім того, позивач вказує в позові, що пунктом 3.1. договору сторони узгодили, що у випадку зміни курсу гривні до долара США, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики (частини позики) відповідав доларовому еквівалентові за курсом доларів США, встановленим Національним банком України на дату повернення позики (частини позики).

В позові вказано, що відповідно до п.3.2 договору позики грошей, повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися за наступним графіком: до 28 числа кожного місця, починаючи з 28.07.2016 року по 28.12.2016 року у гривні, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становитиме 2 000 доларів США, а решту суми у гривні, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становитиме 100 000 доларів США по 28.01.2017 року. У разі, якщо позивальник своєчасно не поверне суму позики (та/або її частину) у встановлений строк, позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 100 % річних від простроченої суми, а також пеню у розмірі 1,5 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, за кожний день прострочення та за кожне відповідне неналежне виконання умов цього договору.

Позивач стверджує в позові, що відповідачка отриману позику не повернула та внаслідок порушення договірних зобов`язань утворилась заборгованість у розмірі простроченої заборгованості за позикою в сумі 2 939 015,00 грн., що в еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України станом на 28.01.2017 року (27,2131 грн. за 1 долар США) становить 108 000 доларів США.

Також, позивач навів в позові розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції, який складає 414 944,00 грн., розрахунок процентів за договором у розмірі 3 148 369,49 грн., розрахунок суми пені у розмірі 17 237 322,98 грн.

Відповідачка надала до суду відзив на позов (а.с.71-73), просила суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, мотивуючи тим, що вона була власником нежилого приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 97,1 кв.м. на підставі договору дарування від 27.03.2012 року та нежитлових приміщень першого поверху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , які в цілому складаються з нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 88,9 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2012 року.

28 липня 2016 року між нею (відповідачкою) та позивачем по справі ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей, відповідно до якого останні передав їй грошову суму у розмірі 2 800 000,00 грн. що в еквіваленті становить 112 000 доларів США, вона, в свою чергу, була зобов`язана повернути позичену суму у повному обсязі до 28.01.2017 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між нею та позивачем був укладений іпотечний договір (без випуску заставної) р/н 1693 від 28 липня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. Відповідно до умов іпотечного договору в іпотеку було передано вищезазначене майно обидва нежилових приміщення.

Також, відповідачка вказує у відзиві, що між нею та ОСОБА_2 28.06.2016 року був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно якого було визначено спосіб та порядок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за договором позики.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням договору позики, ОСОБА_2 задовольнив свої вимоги згідно застреження у договорі іпотеки та їй стало відомо про існування рішень про державну реєстрацію прав №34180250 від 07.03.2017 року та №34180251 від 07.03.2017 року, згідно яких державні реєстратори Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 провели державну реєстрацію прав власності на вказане вище нерухоме майно за ОСОБА_2 на підставі договору про задоволення вимог №1696 від 28.07.2016 року та іпотечного договору №1693 від 28.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю.

Відповідачка стверджує у відзиві, що їй стало відомо про те, що через місяць ОСОБА_2 продав Ѕ частини обох приміщень ОСОБА_5 та уклав з моменту перереєстрації прав власності договори оренди, отримує дохід з цих приміщень.

На підставі викладеного, відповідачка вважає, що викладені обставини у позові про стягнення з неї штрафних санкцій не відповідають дійсності, є сфальсифікованими та направлені на введення в оману суд, оскільки з 07.03.2017 року власником приміщень є саме ОСОБА_2 , тобто з того моменту, з якого вимагає сплатити штрафні санкції.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_6 05.06.2018 року надала до суду відповідь на відзив (а.с.107-108), просила суд позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що дійсно ОСОБА_2 задовольнив свої вимоги згідно застреження у договорі іпотеки та рішеннями державних реєстраторів прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» №34180250 від 07.03.2017 року та №34180251 від 07.03.2017 року набув право власності на об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

Проте, як вказує представник позивача у відповіді на відзив, Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та визнано протиправним і скасовано рішення державних реєстраторів прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» №34180250 від 07.03.2017 року та №34180251 від 07.03.2017 року, якими зареєстровано право власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно.

Також, у відповіді на відзив зазначається, що договори оренди були укладені у той час коли право власності на об`єкти нерухомості були зареєстровані за ОСОБА_2 , однак до цього часу ОСОБА_1 не повернула позику, внаслідок чого утворилась заборгованість за позикою, тому відповідачка повинна сплатити штрафні санкції за договором позики в розмірі 20 800 636,48 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 (штрафні санкції за договором позики грошей в розмірі 2 097 300,51 грн., з яких:

- інфляційне збільшення суми боргу за договором складає 116 091,09 грн.;

- сума процентів за договором складає 305 979,42 грн.;

- пені за договором складає 1 675 230,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 9162,40 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

10 грудня 2018 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2018 року, відповідно до якої апелянт просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт, посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення було допущено неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи.

Вказує, що оскільки строк дії договору позики скінчився згідно п. 3 Договору позики 28.01.2017 року, то саме з цієї дати треба визначати строк позовної давності, який закінчився 28.01.2018 року, що є підставою для відмови у позові.

Апелянт, посилаючись на ч. 6 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» вказує, що після завершення позасудового врегулювання спору будь-які інші вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Зазначає, що перереєстрація права власності на предмет іпотеки свідчить про те, що усі вимоги ОСОБА_2 задоволені.

06 травня 2019 року представник ОСОБА_2 адвокат Левіт В. С. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідно до якого, просить суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її необгрунтованість.

При цьому посилаючись на те, що суд застосовує наслідки спливу позовної давності лише за заявою сторони у справі, однак відповідачка таким правом не скористалась.

Представник позивача зазначає, що посилання відповідачкою на ч. 6 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» є помилковим, оскільки у даному випадкі вимогу щодо виконання основного зобов`язання, яким є сума позики не заявлялись.

23 січня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Рабович І.О. надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2018 року по справі №501/491/18.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що в заяві-попередженні від 02 лютого 2017 року зазначено «на підставі п. 1.3.2. вищевказаного іпотечного договору, із суми, отриманої після реалізації зазначеного нежитлового приміщення та нежитлових приміщень першого поверху, буде утримано: сума боргу, пеня,, а також всі збитки, завдані порушенням Договору позики грошей та Іпотечного договору…».

Аналогічно, в п. 7 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя зазначено, що у разі звернення стягнення на предмет Іпотеки, Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, включаючи відшкодування збитків, неустойки, витрат на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції взагалі не було досліджено обставину за якою саме ціною предмету іпотеки було набуто позивачем право власності на предмет іпотеки при задоволенні своїх вимог за Договором позики коштів у позасудовому порядку шляхом переведення права власності на іпотечне майно.

Відповідно, судом першої інстанції не було досліджено, які саме вимоги було задоволено позивачем крім основної вимоги, враховуючи те, що і договором про іпотеку і договором про задоволення вимог іпотекодержателя зазначено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, крім основної вимоги також пеню та інші штрафні санкції.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області у складі головуючого судді Черевка П.М. від 22.12.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій за договором позики грошей було залишено без руху.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

В порядку ч.6ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи Одеського апеляційного суду визначено 03.01.2019 року

Згідно до ч.5ст.31 ЦПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Кравець Ю.І. головуючий суддя, судді Журавльов О.Г., Комлева О.С.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.02.2019 року у складі головуючого судді Кравці Ю.І. вказану апеляційну скаргу було прийнято до свого провадження та відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.02.2019 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій за договором позики грошей було призначено до розгляду.

На підставі Розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями №4922 від 04.11.2019 року та у відповідності до пунктів 2.3.49., 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду за вказаною цивільною справою було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 04.11.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: О. С. Комлевої, О. Г. Журавльова.

Розпорядженням № 5405 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Комлевої О. С. та Погорєлової С. О.

21 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О. В. та призначено до розгляду.

У судовому засіданні 11.11.2020 року апелянт ОСОБА_1 та її представник - адвокат Рабович І.О. апеляціну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з постановленням нового, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_2 - адвокат Левіт В.С. у судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 28 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики грошей, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстровано в реєстрі за №1691 (а.с.8-9).

Згідно п.1 Договору позики грошей, позикодавець передав, а позичальник прийняв у приватну власність грошову суму в розмірі 2 800 000 гривень, що в еквіваленті за домовленістю сторін складає 112 000 доларів США. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в строк та на умовах, передбачених цих договором, позику у вищезазначеному розмірі.

Згідно п.3 договору позики грошей, сторони домовились, що позичальник зобов`язаний повернути (погасити) суму грошових коштів, зазначену в п.1 цього договору, в повному обсязі до 28.01.2017 року включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін.

Пунктом 3.1 договору сторони узгодили, що у випадку зміни курсу гривні до долара США, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики (частини позики) відповідав доларовому еквівалентові за курсом доларів США, встановленим Національним банком України на дату повернення позики (частини позики).

Відповідно до п.3.2 договору позики грошей, повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися за наступним графіком: до 28 числа кожного місця, починаючи з 28.07.2016 року по 28.12.2016 року у гривні, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становитиме 2 000 доларів США, а решту суми у гривні, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становитиме 100 000 доларів США по 28.01.2017 року.

Пунктом 7 договору визначено, що в разі, коли позивачльник не поверне позикодавцюю позику (або її частину) у встановлений строк (або достроково у випадках, передбачених цим Договором та/або Іпотечним договором), Позикодавець вправі стягнути заборгованість за позикою та штрафні санкції, згідно п. 8 цього Договору, в примусовому порядку, шляхом, відповідно до діючого законодавства України.

Згідно п.8 договору позики грошей, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики (та/або її частину) у встановлений строк, позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 100 % річних від простроченої суми, а також пеню у розмірі 1,5 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, за кожний день прострочення та за кожне відповідне неналежне виконання умов цього договору.

Відповідно до п.12 Договору позики з метою забезпечення обов`язків за цим договором, Сторони домовились укласти іпотечний договір, з накладенням заборони відчуження, та здійсненням державної реєстрації обтяжень прав на нерухоме майно: нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нежилі приміщення першого поверху, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , що будуть предметом іпотеки.

На виконання наведеного пункту Договору позики, 28.07.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, посвідчений 28.07.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №1693, а також Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 28.07.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №1696.

Зі змісту п. 1.1. договору Іпотеки вбачається, що Іпотека за цим договором забезпечує виконання таких вимог Іпотекодержателя:

А. повернення позики за договором позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 28.07.2016 року та зареєстрованого за №1691.

Б. Відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням договору позики грошей: у сумі заподіяних збитків та витрат.

Розмір основного зобов`язання складає 2 800 000 (два мільйони вісімсот тисяч) гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 112 000 (сто дванадцять тисяч) доларів США.

За рахунок предмету Іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, а саме:

1.3.1. вимоги за основним зобовязанням;

1.3.2. вимоги щодо відшкодування витрат на утримання та збереження Предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов цього Договору; витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням, зверненням стягнення на предмет іпотеки, на організацію продажу Предмету іпотеки, на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо; витрат у зв`язку з конвертацією коштів, отриманих в результаті реалізації Предмета іпотеки, у валюту Основного зобов`язання; інших документально підтверджених витрат Іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце.

Відповідно до п. 2.1. Іпотечного договору, предметом іпотеки за цим договором є наступне нерухоме майно:

-нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з нежитлового приміщення, загальною площею 97,1 кв. м.

-нежилі приміщення першого поверху, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , які в цілому складаються з нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 88,9 кв.м.

Пунктом 2.3. Іпотечного договору встановлено, що сторони оцінили предмет іпотеки, за взаємною згодою, з урахуванням ринкових цін у 3 674 216 (три мільйона шістсот сімдесят чотири тисячі двісті шістдесят) гривень 00 копійок. При цьому сторони згодні з тим, що вартість предмету іпотеки, зазначена у цьому пункті Договору є умовною вартістю предмета іпотеки на момент передачі його в іпотеку. Реалізація предмета іпотеки у випадку примусового стягнення буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на аналогічне предмету іпотеки майно на момент його реалізації, на підставі оцінки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності згідно діючого законодавства України.

Згідно п.6.2, та п.6.3 Іпотечного договору, передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання Основного зобов`язання, тобто вищевказаного Договору позики грошей, Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на Предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки, а саме: нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежилих приміщень першого поверху, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктом 6.2 Договору іпотеки встановлено, що Документом, що підтверджує безспірну заборгованість Позичальника та встановлює прострочення виконання зобов`язання, за домовленістю сторін, буде вважатися заява, передана Іпотекодержателем Позичальнику у порядку, встановленому ст.84 Закону України «Про нотаріат».

П. 7 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя зазначено, що у разі звернення стягнення на предмет Іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, включаючи відшкодування збитків, неустойки, витрат на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що у порушення вимог п. 3 та п. 3.2. договору позики грошей ОСОБА_1 не повернуто ОСОБА_2 частину позиченої суми. Вказане також підтверджується заявою-попередженням, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 02.02.2017 року та зареєстрованої в реєстрі за №115.

З заяви-попередження від 02.02.2017 ркоу також вбачається, що ОСОБА_2 повідомлає ОСОБА_1 , що у випадку невиконання останньої вимог щодо повернення суми позики та пені, розмір якої передбачено п. 8 договору позики грошей, ОСОБА_2 буде звернуто стягнення на предмет Іпотечного договору від 28.07.2016 року.

Також попереджено, що на підставі п. 1.3.2. вищевказаного Іпотечного договору, із суми, отриманої після реалізації зазначеного нежилого приміщення та нежилих приміщень першого поверху, буде утримано: сума боргу, пеня, а також всі збитки, завдані порушенням умов вищевказаних Договору позики грошей та Іпотечного договору; витрати, повязані із пред`явленням вимоги за зобов`язанням, зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам, на організацію перереєстрації вищевказаного нежилого приміщення та нежилих приміщень першого поверху, на підготовку до проведення прилюдних торгів; витрати у звязку з конвертацією коштів, отриманих в результаті реалізації вищевказаного нежилого иприміщення та нотаріальні витрати, оплату відрахувань до бюджету, сплату податку з доходів фізичних осіб, а також інші документально підтверджені виплати, якщо вони будуть мати місце.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.15-18, ) вбачається, що ОСОБА_1 була власником нежилого приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 97,1 кв.м. на підставі договору дарування від 27.03.2012 року та нежитлових приміщень першого поверху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , які в цілому складаються з нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 88,9 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2018 року.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.38-47, 49-53, 75-85), рішеннями державних реєстраторів прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» №34180250 від 07.03.2017 року та №34180251 від 07.03.2017 року ОСОБА_2 набув право власності на об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.75-84), на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер:34701485) від 10.04.2017 року за ОСОБА_5 зареєстровано право спільної часткової власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 97,1 кв.м. та нежитлових приміщень першого поверху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (підстава виникнення: договір купівлі продажу №325 від 07.04.2017 року та договір купівлі продажу №334 від 07.04.2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В.

ОСОБА_2 , 12.03.2017 року та 11.01.2017 року уклав договори оренди вказаних приміщень з фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 та ПП «ЛЕОЛА» (а.с.87-95).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 року визнано протиправним і скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради Тулба О.О. за індексним номером 34180250 від 07.03.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна: нежиле приміщення загальною площею 97,1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.110-113).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року без змін (а.с.114-118).

06 червня 2018 року постановою Верховного суду було скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 року у справі №815/2595/17.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Тулба Ольги Олександрівни, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Антоненко Оксани Сергіївни відмовлено.

На виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 06.02.2020 року про витребування доказів 21.10.2020 року представником позивача до суду апеляційної інстанції було надано інформацію щодо ціни набуття права власності на предмет іпотеки при зверненні іпотекодержателем стягнення на іпотечне майно за Договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 28.07.2016 року, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотарусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрованому в реєстрі за №1696.

Так, представником позивача зазначено, що оціночна вартість нежилого приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 згідно звіту про оцінку майна, складеного ПП «Брокбізнесконсалт» 28.02.2017 року становить 2113 165 гривень 00 копійок.

Оціночна вартість нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , приміщення № НОМЕР_1 згідно звіту про оцінку майна, складеного ПП «Брокбізнесконсалт» 28.02.2017 року становить 1929162 гривень 00 копійок.

09 листопада 2020 року представником позивача було подано уточнення до заяви від 19.10.2020 року щодо виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 06.02.2020 року про витребування інформації стосовно ціни набуття права власності на предмет іпотеки, з якої вбачається, що в заяві було помилково зазначено субєкта оціночної діяльності, замість ПП «Брокбізнесконсалт» необхідно вказати ТОВ «Супра лексіс», висновок до заяви долучено не було.

10 листопада 2020 року представником відповідача до суду було надано копію висновку судового експерта Дзіньки А.І. №968/2020 оціночно-будівельної експертизи від 09.11.2020 року, відповідно до якого ймовірна ринкова вартість нежилих приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.03.2017 року складає 2825 000 гривень, а ймовірна ринкова вартість нежилих приміщень за адресою: АДРЕСА_2 станом на 01.03.2017 року складає 2 580 000 гривень.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П.п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що сторони в договорі позики грошей встановили строк повернення позики та домовились про відповідальність боржника, у разі невиконання (несвоєчасного виконання) боргових зобов`язань.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики грошей, відповідачем не було повернуто борг, в строк вказаний у договорі (до 28.01.2017 року), що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за договором позики є обґрунтованими.

Суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 штрафних санкції за договором позики грошей в розмірі 2 097 300,51 грн., з яких:

- інфляційне збільшення суми боргу за договором складає 116 091,09 грн.;

- сума процентів за договором складає 305 979,42 грн.;

- пені за договором складає 1 675 230,00 грн. з наступних підстав.

Щодо вимог про стягнення інфляційного збільшення суми боргу за договором у розмірі 116 091,09 грн., суд першої інстанції дійшов наступного висновку.

Так, як встановлено судом в судовому засіданні при дослідженні матеріалів справи, у зв`язку з несвоєчасним виконанням договору позики, ОСОБА_2 задовольнив свої вимоги згідно застреження у договорі іпотеки на підставі рішення про державну реєстрацію прав №34180250 від 07.03.2017 року та №34180251 від 07.03.2017 року, згідно яких державні реєстратори Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 провели державну реєстрацію прав власності на вказане вище нерухоме майно за ОСОБА_2 на підставі договору про задоволення вимог №1696 від 28.07.2016 року та іпотечного договору №1693 від 28.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю.

Отже, ОСОБА_2 07.03.2017 року задовольнив свої вимоги щодо стягнення основного боргу за рахунок Предмета іпотеки, а саме: нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежилих приміщень першого поверху, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, кількість днів прострочення виконання основого зобов`язання за період з 29.01.2017 року (наступної дати повернення позики, що встановлена в договорі) по 07 березня 2017 року (дата задоволення основої вииог вимоги за рахунок предмета іпотеки) складає 38 днів.

Колегія не може погодитись із вказаним висновком виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (стаття 527 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

При розгляді справ про відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, вину, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

ЦК України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Одним із видів забезпечувального зобов`язання є іпотека.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Як вже зазначалось, п. 1.1. договору Іпотеки 28.07.2016 року сторонами узгоджено, що Іпотека за цим договором забезпечує виконання вимог Іпотекодержателя щодо повернення позики за договором позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 28.07.2016 року та зареєстрованого за №1691 та відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням договору позики грошей: у сумі заподіяних збитків та витрат.

Зазначене узгоджується з п. 7 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого, у разі звернення стягнення на предмет Іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, включаючи відшкодування збитків, неустойки, витрат на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Відповідно до статті 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що зверненню стягнення на предмет іпотеки передувало направлення ОСОБА_2 ОСОБА_1 заяви-попередження від 02.02.2017 року, якою останню попереджено, що на підставі п. 1.3.2. вищевказаного Іпотечного договору, із суми, отриманої після реалізації зазначеного нежилого приміщення та нежилих приміщень першого поверху, буде утримано: сума боргу, пеня, а також всі збитки, завдані порушенням умов вищевказаних Договору позики грошей та Іпотечного договору; витрати, повязані із предявленням вимоги за зобов`язанням, зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам, на організацію перереєстрації вищевказаного нежилого приміщення та нежилих приміщень першого поверху, на підготовку до проведення прилюдних торгів; витрати у звязку з конвертацією коштів, отриманих в результаті реалізації вищевказаного нежилого приміщення та нотаріальні витрати, оплату відрахувань до бюджету, сплату податку з доходів фізичних осіб, а також інші документально підтверджені виплати, якщо вони будуть мати місце.

Постановою Верховного суду від 06 червня 2018 року у справі №815/2595/17 було ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Тулба Ольги Олександрівни, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Антоненко Оксани Сергіївни відмовлено.

Отже, виходячи із зазначеного, ОСОБА_2 07.03.2017 року за рахунок Предмета іпотеки, а саме: нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежилих приміщень першого поверху, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , приміщення №501 (пятсот один) задовольнив свої вимоги, як щодо повернення позики за договором позики грошей, так і відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням договору позики грошей.

Доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Враховуючи наведене, при прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і прийшов до хибних висновків, що є підставою для скасування цього судового акту з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу положень ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Так, ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2018 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій за договором позики грошей залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації/проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації/проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір, сплачений за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, в розмірі 13 215 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13.11.2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе