Ухвала

Іменем України

13 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 201/8493/15

провадження № 61-16229ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Дніпропетровської області

від 23 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення грошових сум,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі -

ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення суми банківського вкладу, процентів та інфляційних втрат.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська року

від 30 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого

2016 року скасовано рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська року від 30 листопада 2015 року.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором

від 11 лютого 2013 року вклад у розмірі 23 000,00 грн, відсотки з 12 лютого 2014 року по 30 листопада 2015 року у розмірі 2 228,16 грн, відсотки

з 09 вересня 2014 року по 30 листопада 2015 року у розмірі 4 799,12 грн,

3 % річних за прострочення виплати вкладу з 09 вересня 2014 року

по 30 листопада 2015 року у розмірі 858,80 грн, інфляційні втрати

з 04 вересня 2014 року по 30 листопада 2015 року у розмірі 9 085,00 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року касаційні скарги

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 задоволені частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого

2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого

2017 року рішення районного суду змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська року від 30 листопада 2015 року залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська року

від 30 листопада 2015 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого

2017 року залишено без змін.

У червні 2020 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Дніпропетровської області

від 23 лютого 2017 року відмовлено.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого

2017 року залишено в силі.

02 листопада 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року, скасування рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року, ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Підставою касаційного оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2020 рокузаявник вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність нововиявленої обставини, яка може бути підставою для перегляду судового рішення.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Клопотання мотивовано тим, що копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду отримано заявником 13 жовтня 2020 року, що підтверджується доданою до клопотання копією конверту, а подано касаційну скаргу до Верховного Суду 02 листопада 2020 року, тобто протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення.

Частиною другою статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи. якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції пропущено з поважних причин, оскільки без своєчасного отримання копії оскаржуваного судового рішення заявник позбавлений можливості як визначення необхідності подання касаційної скарги, так і підстав її подання, що є обов`язковим елементом касаційної скарги згідно з вимогами статті 392 ЦПК України, він підлягає поновленню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частин першої, другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним.

Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 надала копію договору

№ SAMDN0084 «Стандарт» від 11 лютого 2013 року та копію позовної заяви та послалась на наявність постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у аналогічній справі

№ 201/8494/15-ц.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції, встановивши, що наведені заявником обставини вже були предметом розгляду справи

№ 201/8494/15-ц, а наданим документам суд вже надав відповідну правову оцінку, тому переоцінка цих доказів в межах розгляду даної справи за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами неможлива, а тому дійшов обґрунтованого висновку про те, що у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України вони не є нововиявленими обставинами і обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Правильним є висновок апеляційного суду про те, що постанова Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 201/8494/15-ц не свідчить про наявність істотної для справи обставини, що не була встановлена судом та не була відома заявнику на час розгляду справи, оскільки вказана справа стосується іншого договору № SAMDN0084 «Стандарт» від 11 лютого

2013 року, хоча й укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними, на правильність висновків суду апеляційної інстанції не впливають.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та додержання норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня

2020 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду

від 16 вересня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення грошових сум.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
С. Ю. Бурлаков В. М. Коротун