Справа № 316/1793/19
Провадження № 2/316/134/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2020 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Куценка М.О.,

секретар судового засідання Нестерова Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.В обґрунтування позову зазначено, що 26.04.2019 року позивач дав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 24000 грн. на строк до 01.06.2019 року, про що відповідачем було складено розписку. Але відповідач грошових коштів позивачу не повернув, тому останній звернувся до суду з позовом. Крім суми позики ОСОБА_1 , посилаючись на ст..ст.536, 1048 ЦК України, просить стягнути з відповідача відсотки за користування грошовими коштами, а також відсотки за прострочення виконання грошового зобов`язання в порядку ст..625 ЦК України.

Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.08.2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 19).

Ухвалою суду від 11.11.2019 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с.32).

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

У судове засідання сторони не з`явились.

В матеріалах справи наявна письмова заява позивача ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.25).

Відповідач ОСОБА_2 через канцелярію суду також надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає у повному обсязі, наполягає на раніше наданих ним поясненнях (а.с.71).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Відповідно до наданого позивачем оригіналу розписки від 26.04.2019 року, ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень та зобов`язався повернути вказані грошові кошти до 01.06.2019 року (а.с.24).

Позивач в судовому засіданні зазначив, що з відповідачем знайом через свого товариша ОСОБА_3 .. Так у 2019 році зустрів відповідача у лікарні в м. Запоріжжя та він попросив дати йому в борг 24000 грн., але в той день в позивача грошей не було та він погодився їх завезти відповідачу пізніше, по дорозі коли буде їхати до м. Херсон. 26.04.2019 року позивач їхав через Енергодар та заїхав до відповідача та дав йому в борг грошові кошти у розмірі 24000 грн., про що останній написав йому розписку. Проте гроші у строк обумовлений розпискою відповідач не віддав. Зазначає, що ніколи не перебував з відповідачем в трудових відносинах та останній в нього ніколи не працював.

Відповідач в судовому засіданні не визнав вимоги позивача та пояснив, що працював у позивача з вересня 2016 року до червня 2019 року на «металоприйомнику» та в нього виявили нестачу. Грошей щоб покрити нестачу у відповідача не було тому він написав розписку про отримання від позивача позики. Гроші позивачу повернув у повному обсязі, позивач віддав йому розписку, яку відповідач знищив. Як в позивача опинилась ще одна розписку йому не відомо. Але в судовому засіданні зазначає, що розписка, яку долучив до матеріалів справи позивач, написана ним, як вона виявилась у позивача знову пояснити не може.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що є рідним братом відповідача та йому зі слів брата було відомо, що той винен був грошові кошти у розмірі 24000 грн. позивачу, а також зазначає, що був свідком того, що брат віддав позивачу 600 дол.США та 2600 грн..

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вислухавши пояснення сторін та свідка, перевіривши докази по справі,судом зроблено наступні висновки.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними з асобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку на підтвердження укладення договору позики, позичальником (відповідачем ОСОБА_2 ) надана розписка, яка посвідчує передання йому позикодавцем (позивачем ОСОБА_1 ) грошової суми, таким чином між сторонами фактично укладений Договір позики, умови, передбачені ст.1047 ЦК України що висуваються до Договору позики, сторонами дотримані.

Вказана позиція узгоджена Постановою верховного суду від 22.08.2019 року у справі № 369/3340/16-ц.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже в даному випадку наявність оригінала розписки у кредитора свідчить про невиконане позичальником зобов`язання, а тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми позики за вказаним договором.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем наявні правовідносини за договором позики, а отже позивачем доведено своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Оцінюючи докази, суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_4 , оскількиостанній є рідним братом відповідача тобто заінтересованою особою, тому зазначені свідчення не можуть вважатися належним та достовірним доказом, в розумінні ст..76 ЦПК України, та у сукупності з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, не дає змогу дійти висновку про наявність обставин на які посилається відповідач, як на підставу своїх заперечень.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст..536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України.

Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним судом України в постанові №6-36цс14 від 02.07.2014 року.

Таким чином позивач має право на отримання процентів від суми позики на підставі ст..1048 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, позивачем доведено та у судовому засіданні встановлено, що відповідач дійсно порушив зобов`язання щодо повернення суми позики, та з нього підлягає стягненню на користь позивача 3% річних.

Позивачем наданий розрахунок суми відсотків відповідно до облікової ставки НБУ та 3% річних відповідно ст..625 ЦПК України, з яким суд погоджується та приймає як належнийдоказ.

Так розмір відсотків на рівні облікової ставки НБУ за період з 27.04.2019 по 01.06.2019 рік (період дії договору позики) становить 414.24 грн..

Розмір 3% річних за період з 02.06.2019 року по 15.08.2019 рік (кількість днів прострочення виконання зобов`язання) становить 147,95 грн..

Крім того, в порядку ст..141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768,40 грн..

Керуючись ст.ст. 12, 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 виданий Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області 02.09.1998 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , заборгованість у розмірі 24562 (двадцять чотири тисячі п`ятсот шістдесят дві гривні) грн. 19 коп., яка складається з наступного: суми позики у розмірі 24000 грн.; процентів за користування чужими грошима на рівні облікової ставки НБУ - 414,24 грн.; 3% річних - 147,95 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 виданий Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області 02.09.1998 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням вимог п.3 Розділу ХIІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду- якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Згідно п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. О. Куценко