Справа № 201/4799/20
Провадження № 2/201/2274/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за телекомунікаційні послуги,

В С Т А Н О В И В:

26.05.2020р. ПрАТ «ВФ Україна» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за телекомунікаційні послуги.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.07.2020р. позов прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача Краснокутська О.О. (діє на підставі довіреності від 16.09.2019р. - а.с. № 59 ) посилалася на те, що між ПрАТ «ВФ Україна» (23.05.2017р. перейменоване із ПрАТ «МТС Україна»), позивачем у справі, та відповідачем було укладено: Договір про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку № 42 від 01.11.2000р.; Договір про надання послуг мобільного зв`язку № 1871215 від 28.09.2004р. (контракт 95); Договір про надання послуг мобільного зв`язку № 3873046 від 18.10.2007р. (контракт 10); Договір про надання послуг мобільного зв`язку № 1994232 від 22.12.2004р. (контракт 76); Договір про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку № 6007229 від 06.11.2012р. (контракт 82); Договір про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку № 91 від 11.01.2009р.

З технічних причин, у зв`язку з переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги) особовий рахунок абонента було замінено на 94. Згідно умов Договорів, відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв`язку в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Станом на дату подачі позову відповідач не оплатив отримані ним послуги, починаючи з 30.04.2015р. Сума заборгованості відповідача перед ПрАТ «ВФ Україна», яка виникла з 16.05.2015р., становить 46 171 грн. 53 коп.

04.07.2018р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ по справі № 201/5590/18 про стягнення заборгованості на користь ПрАТ «ВФ Україна», який було скасовано ухвалою від 28.01.2020р.

Позивач у позові зазначає, що подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності, отже позовна заява подана в рамках строку позовної давності.

Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 525, 526, 530, 626, 629, 901, 903 ЦК України представник позивача просила суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 46 171 грн. 53 коп. (по тексту позову ціна позову зазначена вірно та відповідає розрахункам, втім в прохальній частині позову сума до стягнення зазначена помилково, а саме у розмірі 7 576грн. 58коп.), а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102гр.

Відповідач 07.08.2020р. подав відзив на позов, де зазначав, що відповідно до умов Договору №6007229 від 05.11.2012р. про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку ним було обрано тарифний пакет GSM «Смартфон» та замовлено додаткові послуги: sms, переадресування дзвінків, вам дзвонили, є зв`язок. Згідно із умовами тарифного пакету GSM «Смартфон», які викладені на офіційному сайті позивача, передбачено безлімітний інтернет та відсутність будь-яких обмежень на мобільний інтернет (за технологією EDGE / GPRS). Відповідно до укладеного договору тарифний пакет GSM «Супер без ПЗЗ 0-50» та послуги, які входять до цього пакету (у тому числі й послуги мобільного GPRS-Інтернету вартістю 0,814 грн. за кожні 100 КБ) відповідачем не замовлялися, а отже й не підлягають оплаті (а.с. № 67-71).

01.09.2020р. від позивача поштою надійшла відповідь на відзив, де представник позивача Краснокутська О.О. додатково в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідно до п. 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ від 11.04.2012р. № 295, згода споживача визначена як волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення ним дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо). Таким чином, відповідач, як і будь-який абонент, мав можливість безперешкодно, звернувшись до оператора у будь-якій із вище перелічених форм, підключити той чи інший тарифний пакет, послуги чи, навпаки - відмовитись від їх надання. Протягом часу користування послугами відповідач неодноразово реалізовував таке право. Зокрема, 31.01.2014р. на вимогу відповідача його тарифний пакет було замінено із GSM «Смартфон» на GSM «Супер без ПЗЗ 0-50» (а.с. № 76-78).

Щодо пропущення строку позовної давності по зверненню до суду з заявою про видачу судового наказу, відповідач у відповіді на відзив зазначав, що оскільки відповідач 16.05.2015р. здійснив оплату на свій особовий рахунок у розмірі 890 грн., що зафіксовано білінговою (автоматизованою) системою оператора та відображається у Звіті по історії балансу абонента, строк позовної даності було перервано.

30.09.2020р. суду від представника відповідача - адвоката Кухарової Т.Є. (діє на підставі ордеру від 05.08.2020р.) надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій представник відповідача зазначала, що відповідно до штемпелю на поштовому конверті, оригінал якого міститься в цивільній справі №201/5590/18, яка перебувала в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за заявою ПрАТ «ВФ Україна» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за телекомунікаційні послуги, вказана заява була відправлена заявником 16.05.2018р., тобто поза межами строку позовної давності, у зв`язку з чим просив у позові відмовити (а.с. № 100-102).

13.10.2020р. представник відповідача - адвокат Кухарова Т.Є. подала заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначала, що з наданих позивачем рахунків вбачається, що часткова оплата рахунків здійснювалася відповідачем в частині інших нарахувань, ніж послуги, надані за межами пакету, що є основним боргом та предметом позовних вимог у даній справі (а.с. № 113).

В судове засідання по справі 10.11.2020р. представник позивача не з`явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. № 107, 109).

15.10.2020р. суду від представника позивача - Федорів І.Я. (діє на підставі довіреності від 24.04.2020р. - а.с. № 111) надійшла поштою заява про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. № 110).

Представник відповідача - адвокат Кухарова Т.Є. в заяві до суду від 10.11.2020р. також просила суд справу розглядати за відсутності відповідача та його представника (а.с. № 117).

За вищезазначеного, суд на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалив рішення суду в судовому засіданні 10.11.2020р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заперечень стосовно позову, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Між позивачем та відповідачем було укладено: Договір про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку № 42 від 01.11.2000р.; Договір про надання послуг мобільного зв`язку № 1871215 від 28.09.2004р. (контракт 95); Договір про надання послуг мобільного зв`язку № 3873046 від 18.10.2007р. (контракт 10); Договір про надання послуг мобільного зв`язку № 1994232 від 22.12.2004р. (контракт 76); Договір про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку № 6007229 від 06.11.2012р. (контракт 82); Договір про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку № 91 від 11.01.2009р. У зв`язку з переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги) особовий рахунок абонента було замінено на НОМЕР_2 .

Відповідно до умов Договору №6007229 від 05.11.2012р. про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку відповідачем було обрано тарифний пакет GSM «Смартфон» та замовлено додаткові послуги: sms, переадресування дзвінків, вам дзвонили, є зв`язок.

Відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв`язку в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Згідно п. 6.7. Договору, облік переліку й обсягу споживання послуг ведеться автоматично за допомогою програмних засобів.

31.01.2014р. тарифний пакет було замінено із GSM «Смартфон» на GSM «Супер без ПЗЗ 0-50», також підключено додатковий пакет «Інтернет за копійку», згідно якого останньому щомісячно нараховувалися 2000 МБ для доступу до мережі Інтернет за допомогою послуги «Мобільний GPRS Інтернет».

Нараховані на квітень 2015р. 2000 МБ були повністю вичерпані до 15 квітня, після чого тарифікація використаних поверх пакету МБ відбувалася згідно встановленого тарифу - 0,814 грн. за кожні 100 КБ (без ПДВ та ПФ), при цьому, неповні 100 КБ тарифікуються як повні. Вартість переданих/прийнятих даних понад пакет в квітні склала 45 280грн.67коп. Крім того, пакет в розмірі 2000 МБ, нарахований на травень 2015р., був вичерпаний до 6 травня, після чого був завантажений/переданий трафік вартістю 880грн.92коп. (з ПДВ та ПФ).

25.09.2016р. позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія № С в94/09 з проханням терміново сплатити суму заборгованості. Відповідач залишив її без задоволення.

Сума заборгованості відповідача перед ПрАТ «ВФ Україна», яка виникла з 16.05.2015р. (дата, з якої виникло прострочення сплати за надані послуги) на момент звернення до суду із заявою становила 46 171 грн. 53 коп.

Згідно з п.32 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ від 11.04.2012р. за № 295, замовлення зміна умов надання, скорочення переліку послуг і припинення їх надання можуть здійснюватися дистанційно за допомогою засобів зв`язку на умовах, визначених договором, з дотриманням вимог цих Правил та інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст.ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, і є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги, надаються відповідно до законодавства. Умовами надання телекомунікаційних послуг є: 1) укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених НКРЗ; 2) оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що абонент зобов`язаний своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги.

Отже, обов`язок оплатити фактично надані оператором послуги, якими скористався абонент, покладається на відповідача як умовами укладеного між сторонами договору, так і чинним законодавством.

Стосовно заяви представника відповідача від 30.09.2020р. про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача виникла за період з 01.04.2015р. по 30.04.2015р. При цьому, згідно умов договору, сплатити рахунок відповідач повинен до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, тобто до 15.05.2015р. Отже, відлік строку позовної давності починається з 16.05.2015р.

З заявою про видачу судового наказу відповідач звернувся 16.05.2018р. (а.с.№119-121,122).

04.07.2018р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ по справі № 201/5590/18 про стягнення заборгованості на користь ПрАТ «ВФ Україна» (а.с. № 123) . Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.01.2020р. судовий наказ було скасовано (а.с. № 6).

Суд критично ставиться до позиції сторони позивача стосовно того, що ним не пропущено строки звернення до суду з судовим наказом, оскільки відповідно до рахунку за телекомунікаційні послуги сума до сплати за місяць складається із декілька нарахувань: вартість пакету/щомісячна оплата, послуги, надані за межами пакета, замовлені додаткові послуги, контент-послуги, податок на додану вартість та збір в Пенсійний фонд. Про невизнання нарахувань за послуги, надані за межами пакету, свідчить письмове звернення відповідача до позивача, часткова оплата рахунків здійснювалася відповідачем в частині інших нарахувань, ніж послуги, надані за межами пакету.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020р. у справі №712/8916/17 зробила висновок про те, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовуватися згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

У справі, що розглядається судом, на момент звернення до суду із позовом заборгованість відповідача становила 46 171 грн. 53 коп. (по тексту позову ціна позову зазначена вірно та відповідає розрахункам, втім в прохальній частині позову сума до стягнення зазначена помилково, а саме у розмірі 7 576грн. 58коп.), втім позовна заява по цій справі надійшла до суду 26.05.2020р., тобто з пропуском трирічного строку позовної давності звернення до суду. Стороною відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності. Від позивача клопотань про визнання поважними причини пропущення позовної давності не надходило.

За таких обставин суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані телекомунікаційні послуги за період з 16.05.2015р. у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 2 102грн. покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 264, 267, 525, 526, 530, 626, 629, 901, 903 ЦК України, постановою Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020р. у справі №712/8916/17, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за телекомунікаційні послуги - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.