Провадження № 4-с/679/4/2020
Справа № 679/1228/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Стасюка Р.М.,

секретаря судових засідань Федорчук Л.О.,

за участі: заявника (відповідача) ОСОБА_1 ,

представника заявника (відповідача) Чернова В.В.,

позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи Занюк Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішин скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості по сплаті аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Нетішинського міського відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) щодо складання довідки-розрахунку по заборгованості по аліментах, в обґрунтування якої вказав, що в провадженні міського відділу ДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/2211/247/12 виданого 02.03.2012 року Нетішинським міським судом, про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Під час складання розрахунку заборгованості по сплаті аліментів державним виконавцем враховано середню заробітну плату по м. Нетішин, однак заявник з 27.03.2015 року проживає в с. Бадівка Острозького району Рівненської області, а тому у державного виконавця не було жодних підстав проводити розрахунок заборгованості по аліментах використовуючи середню заробітну плату по м.Нетішин. Також зазначив, що і самої заборгованості не було, оскільки він сплачував аліменти з розрахунку 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

У зв`язку з чим просить визнати дії державного виконавця Занюк Ю.О. щодо складання довідки-розрахунку № 15718 неправомірними та скасувати такий розрахунок.

В судовому засіданні заявник та його представник вимоги скарги підтримав та просили задовольнити.

Представник міського відідлу ДВС в судовому засіданні скаргу не визнала, надав суду пояснення в яких вказала, що розрахунок заборгованості здійснено відповідно до вимог ч. 2 ст. 195 СК України, підстав для задоволення скарги не має.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні скаргу не визнали, вказали, що відповідач не виконує обов`язок по сплаті аліментів, розрахунок здійснено правильно.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні її правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.03.2012 ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.02.2012 і до досягнення дитиною повноліття.

По справі видано виконавчий лист №2/2211/247/12, який був пред`явлений на примусове виконання до Нетішинського МВДВС. Відкрито виконавче провадження АСВП №31968280.

Згідно із частинами 1, 3, 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Таким чином, законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами.

Зі змісту скарги ОСОБА_1 , яка подана до суду в порядку ст. 447 ЦПК України, та заявлених вимог вбачається, що боржник, як сторона виконавчого провадження, не оспорює право державного виконавця вчиняти дії, направлені на визначення розміру заборгованості за аліментами, але не погоджується з розрахунками заборгованості зі сплати аліментів, проведеними державним виконавцем.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Нормою ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Аналогічні норми закріплено в п. 4 розділу XVI. Особливості виконання рішень про стягнення аліментів Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 N 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 N 2832/5), де також передбачено, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Зі змісту скарги та заявлених вимог вбачається, що боржник не погоджується з розрахунками заборгованості за аліментами, проведеними державним виконавцем, вказуючи на те, що розмір заборгованості відсутній.

Так, вбачається, що виник спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Враховуючи вищезазначені вимоги закону та ту обставину, що спір виник щодо розміру заборгованості за аліментами, то такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

Саме така позиція висловлена Верховним судом в постанові Касаційного цивільного суду від 06.06.2018 у справі №756/13754/16-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74630110).

Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом в постанові від 30.08.2018 в справі № 2-191/2005, від 04.09.2019 в справі № 399/343/17-ц.

Також, враховуючи, що згідно ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом, останнім встановлено, що у вказаній справі ОСОБА_1 позову про визначення розміру заборгованості по аліментам не пред`являв, таких вимог матеріали справи не містять.

У пункті 18 Постанови пленуму ВССУ № 4 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК (ст. 451 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду скарги), у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому, суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Аналізуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що державний виконавець має обов`язок провести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, а обов`язку проводити перерахунок заборгованості, у випадку незгоди боржника із розміром такої, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено, при цьому, законодавством визначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом.

Таким чином, суд, зобов`язавши посадову особу ВДВС здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за методикою, яка, на думку суду відповідає чинному законодавству, фактично втручається у право і обов`язок виконавця, надані йому законом, самостійно визначати розмір заборгованості за аліментами.

Такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 04.09.2019 у справі №399/343/17-ц, провадження № 61-15169св18.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Тому суд доходить висновку, що оскільки заявник не згідний із розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем, такий спір щодо розміру заборгованості за аліментами підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом, тому вимога скарги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, є такою, що не підлягає вирішенню в порядку контролю за виконанням судових рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

З вищенаведених підстав, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нетішинського міського відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Занюк Ю.О.- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Р. М. Стасюк