печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року суддя Печерського районного суду м. Києва Ільєва Т.Г.,

при секретарі Ємець Д.О.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Земцової В.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Києві клопотання позивача про забезпечення доказів у цивільній справі № 757/44821/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Футуйми Вікторії Богданівни про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено езміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції.

Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв`язку із зазначеним у даній справі здійснюється підготовче провадження.

29.01.2018 у даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу та провадження у даній справі було зупинене.

31.01.2019 відповідно до розпорядження № 40 від 31.01.2019 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з відстороненням від посади судді ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Ільєвій Т.Г.

03.04.2019 до суду надійшов висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у вказаній цивільній справі.

Ухвалою судді від 05.04.2019 року справу прийнято до провадження судді Ільєвої Т.Г. та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

09.08.2019 ухвалою суду було клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування доказів у цивільній справі № 757/44821/17-ц було задоволено частково, а саме було витребувано: у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Футуйми Вікторії Богданівни витяг із реєстру для реєстрації нотаріальних дій, щодо реєстрації заповіту громадянки ОСОБА_5 зареєстрованого в реєстрі 04.02.2014 року за №127.

Так, під час судового засідання позивач поставила перед судом питання щодо розгляду клопотання про забезпечення доказів, яке вона подала 09.07.2020, в обґрунтування якого зазначила, що є необхідність у витребуванні у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Футуйми Вікторії Богданівни витягу із реєстру для реєстрації нотаріальних дій, щодо реєстрації заповіту громадянки ОСОБА_5 зареєстрованого в реєстрі 04.02.2014 року за №127, оскільки даний документ має вагоме значення для справи, так як на думку позивача, у заповіті був відсутність підпис ОСОБА_5 .

Так, присутня у підготовчому судовому засіданні представник відповідача зазначила, що клопотання є необґрунтоване, спрямоване на затягування судового розгляду справи, вказаний доказ немає жодного значення для справи, оскільки є висновок експертизи, який підтверджує, що підпис на заповіті було поставлено саме: ОСОБА_5 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши клопотання позивача та думку представника відповідача, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія.

Відповідно до ч. 1ст.117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається, зокрема докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини для доказування яких вони необхідні, обгрунтування необхідності забезпечення доказів, спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Відповідно до принципу 2 Рекомендацій № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів цивільного судочинства, спрямованих на вдосконалення функціонування правосуддя, ухвалених Комітетом Міністрів Ради Європи на 367 засіданні заступників міністрів 28 лютого 1984 року, коли в ході судового провадження сторона поводиться недобросовісно і явно зловживає процедурою з очевидною метою затягти провадження, суд має бути наділений повноваженнями або невідкладно винести рішення по суті справи, або застосувати санкції, такі як накладення штрафу, відшкодування завданих збитків або позбавлення права на процесуальну дію; в особливих випадках суд має бути у змозі стягнути судові витрати з адвоката.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Зацікавлена особа має лише демонструвати належне виконання всіх процесуальних заходів, які її стосуються з метою запобігання затримок, і отримання доступу до заходів національного законодавства щодо скорочення проваджень (рішення у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» від 07 липня 1989 року, заява № 11681/85, § 35).

Аналогічно ЄСПЛ, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

За приписами пункту 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

За правилами частини першої, пункту 1 частини другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

Так, суд, з врахуванням зазначених обставин, прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання, оскільки позивачем не було доведено необхідності забезпечення доказів, шляхом витребування тих документів, які ухвалою суду від 09.08.2019 уже витребовувались.

Окрім цього, з зазначеного в даному клопотанні, суд не вбачає підстав повторного задоволення такого клопотання, оскільки позивач не достатньо обґрунтувала необхідність у зазначеному вище документі, а дане клопотання розцінюється судом, як зловживання позивачем своїми процесуальними правами та затягуванням розгляду справи, з врахуванням того, що в матеріалах справи міститься висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи (а.с.200-206), що приводить до висновку, що даний доказ, який просить забезпечити позивач не несе доказового значення для справи.

Також, суд вважає, що представнику позивача з 09.08.2019 було достатньо часу на пред`явлення нотаріусу ухвали про витребування доказів.

Таким чином, клопотання позивача про забезпечення доказів у цивільній справі № 757/44821/17-ц, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1-19, 43, 49, 81-84, 116-118, 261, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання позивача про забезпечення доказів у цивільній справі № 757/44821/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Футуйми Вікторії Богданівни про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Оскарження ухвали про забезпечення доказів не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи.

Повний тексту ухвали виготовлений 16.10.2020.

Суддя Т.Г. Ільєва