Справа № 752/1324/19
Провадження № 2/752/1413/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 жовтня 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Хоменко В.С.,

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

22.01.2019 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі одного розміру (100%) прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення до суду позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, і надалі, у разі, якщо діти продовжать навчання.

В обґрунтування зазначила про те, що з 29.09.2006 року перебуває з відповідачем у шлюбі, проте, з липня 2018 року фактично шлюбні відносини між ними припинено, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

Діти весь час проживають разом з нею та перебувають повністю на її утриманні, відповідач, будучи здоровою, працездатною особою, яка не має на утриманні інших осіб, матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, ухиляється від покладеного на нього обов`язку по їх утриманню, тому змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І. від 01.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 12-13).

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 23.06.2020 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 27.10.2020 року (а.с. 45-46).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України).

При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідач подав відзив на позов, в котрому позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття доньки, а в подальшому - у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку до досягнення повноліття сином.

Вказав, що до серпня 2018 року проживав разом із позивачем та дітьми однією родиною, все було добре, поки позивач не стала несподівано для всіх проживати з іншим чоловіком. Після фактичного припинення шлюбних відносин він намагався регулярно надавати матеріальну допомогу на дітей, ніколи від них не відмовлявся. Зазначив, що офіційно працює на СТО в ТОВ «Профи-Сервіс», однак, з серпня 2018 року його заробіток знизився через пожежу на підприємстві, проте, при найменшій можливості буде намагатись надавати дітям більшу матеріальну допомогу, виконає свій обов`язок по їх утриманню без сумніву, оскільки дуже їх любить.

Позивачем була подана відповідь на відзив, в якій остання вказала на недоведеність тверджень відповідача та вказала на те, що відомості, викладені ним у відзиві, не відповідають дійсності, так як відповідач добровільно допомоги на утримання дітей не надає, кожен раз її потрібно випрошувати, в той час як сам вже більше року проживає з іншою жінкою, утримує її та її неповнолітнього сина, в той час як до своїх дітей проявляє байдужість, не цікавиться їх життям, не приймає до уваги тих фактів, що доньці у 2020 році потрібно поступати до коледжу після 9 класу, а син має велике бажання займатись спортом (а.с. 29-31).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Судом встановлено, що сторони у справі з 29.09.2006 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві, актовий запис № 870 (а.с. 4).

З копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 04.12.2012 року та серії НОМЕР_2 від 09.09.2005 року вбачається, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно (а.с. 5, 6).

Судом також встановлено та не заперечено сторонами у справі, що останні проживають окремо, діти проживають з матір`ю - позивачем у справі та повністю перебувають на її утриманні, що не спростовано відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи уваги те, що діти сторін проживають разом з позивачем, перебувають на її утриманні, відповідачем допомога в утриманні дитини не надається, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей.

Відповідач, заперечуючи проти розміру аліментів, вказав на те, що не має можливості надавати допомогу на дітей у розмірі, котрий просить позивач, так як має низький рівень заробітку, проте, доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України з даного приводу в розпорядження суду не надав, тому, посилаючись на положення ст. 183 СК України не заперечував проти стягнення на дітей аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку до досягнення донькою повноліття, а в подальшому - у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку до досягнення повноліття сином.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі одного неоподатковуваного мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення до суду позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2 027 грн., з 1 липня - 2 118 грн., з 1 грудня - 2 218 грн.

Тому, вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей, суд виходить з вимог позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», яким прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 років до 18 років встановлено у розмірі 2 027 грн. грн., а тому підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1 013,50 коп., на кожну дитину, що становить 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 СК України.

Доводи позивача про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі, а саме: в розмірі одного неоподатковуваного мінімуму на кожну дитину, судом відхиляються у зв`язку з їх недоведеністю.

При цьому, суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

Крім того, на думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дітей буде відповідати інтересам та потребам останніх.

При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дітей в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 75, 80, 84, 180-184, ч. 1 ст. 191 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 133 ,141, 200, 206, 211, 247, 259, 263-265, 268, 274-279, 280-284, 352, 354, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1 013,50 грн. (одна тисяча сто тринадцять гривень 50 копійок), щомісячно, починаючи стягнення з 22.01.2019 року і до повноліття дитини. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1 013,50 грн. (одна тисяча сто тринадцять гривень 50 копійок), щомісячно, починаючи стягнення з 22.01.2019 року і до повноліття дитини. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко