Справа № 2-2298/11
Провадження № 4-с/522/141/20
У Х В А Л А

13 листопада 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Лукашкіні О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислава Андрійовича, стягувач: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В :

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. в якійзаявник просить суд: визнати дії та постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. від 17.08.2020 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 на рахунках філії «Южне головне регіональне управління Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» неправомірними; зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. зняти арешт з рахунків ОСОБА_1 у філії «Южне головне регіональне управління Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ 328704; витребувати виконавче провадження № 51615851 з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року відкрито провадження по справі та витребувано з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Городецького, 13) копії матеріалів виконавчого провадження № 51615851.

У судовому засіданні заявник та представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подали заяви про проведення судового засідання без технічної фіксації судового процесу.

Від Міністерства юстиції України надійшов відзив на скаргу, разом з матеріалами виконавчого провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи та витребувані матеріали виконавчого провадження, прийшов до висновку про відмову у задоволенні скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 24.06.2016 р. Приморським районним судом м. Одеси на підставі ухваленого рішення було видано виконавчий лист № 2-2298/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу в національній валюті України в розмірі 3 555 500 доларів США, що станом на 10.02.2014 року становить 30 292 860 грн., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних за прострочення зобов`язання у розмірі 479 261, 92 долари США, що станом на 10.02.2014 року становить 4 083 311, 56 грн., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 процентів за користування грошовими коштами у розмірі 1 660 442, 83 долари США, що станом на 10.02.2014 року становить 14 146 972, 91 грн., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат по сплаті державного мита у розмірі 1 700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 252 грн., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на проведення судової комплексної експертизи у розмірі 4 952, 40 грн.

За вищевказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 .

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним С.В. 12.07.2016 року було відкрито виконавче провадження за № 51615851 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2298/11 від 24.06.2016 р., виданого Приморським районним судом м. Одеси.

17.08.2020 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. була винесена постанова про арешт коштів боржника.

Вказаною постановою виконавця накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках філії «Южне головне регіональне управління Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», код банку: 328704; Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», код банку: 334851; а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належить боржнику: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 53 382 776,55 грн.

Суд бере до уваги, що відповідно до ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для настання відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтями 11, 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно із ст. 56 Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відповідно до п. 7, 8 розділу 8 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. за № 512/5, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Враховуючи положення п. 2 ч. 1 ст. 48, п. 3 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та п.п. 7, 8 Розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, суд приходить до висновку, що державний виконавець мав право прийняти постанову про арешт грошових коштів, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного законодавства України в частині визначеної до стягнення суми та містить необхідні посилання на неможливість арешту коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Посилання скаржника на те, що державний виконавець протиправно виніс постанову про арешт коштів боржника не підтвердилась матеріалами справи.

Позиція скаржника про те, що дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» є недоведеною та безпідставною. Судом встановлена правомірність дій державного виконавця і останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних та необґрунтованих міркувань скаржника.

В свою чергу, судом не встановлено будь-яких доказів, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства України чи законних прав та інтересів боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить висновку, що оскаржувані рішення та дії державного виконавця були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, а тому суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

На підставі ст. 451 ЦПК України, ст. ст. 18, 26, 27, 42, 45, 49. 50, 56 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислава Андрійовича, стягувач: ОСОБА_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Суддя: