Провадження № 2/161/3764/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 листопада 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Крупінської С.С.,

з участю секретаря судового засідання Бакай Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Аланд», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Таранко Дмитро Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11 січня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» було укладено Кредитний договір № R5В (надалі по тексту - «Кредитний договір»), відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 12 000 гривень (п. 1.1., п. 3.1.) із строком кредитування до 11.01.2016р. або достроково у випадках, передбачених цим Договором, зі сплатою банк процентів та комісій згідно із Кредитним договором.

02 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною було вчинено Виконавчий напис (надалі по тексту - «Виконавчий напис»), зареєстрований в реєстрі за № 28208 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості, що виникла по кредитному договору № R5В від 11 січня 2013 року, право вимоги за яким було відступлене Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» на підставі Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 02/10/2019-ФА від 02 жовтня 2019 року на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД». Боржником за Кредитним договором є ОСОБА_1 . Строк платежу по Кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23.09.2017 року по 23.10.2019 року. Сума заборгованості складає 11880,93 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 9952,58 гривень; прострочена заборгованість за комісією - 1419,60 гривень; прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом - 508,75 гривень.; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 0,00 гривень. Сума плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису становить 300,00 гривень.

Виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання Приватному виконавцю виконавчого округу Волинської області Таранку Дмитру Вікторовичу, яким відкрито виконавче провадження № 61121075 від 30 січня 2020 року.

Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки при його вчиненні порушено положення ст.ст. 87,88 ЗУ «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вимоги стягувача є неправомірними, а заборгованість спірною з огляду на те, що вимоги за якими був виданий виконавчий напис ґрунтуються на заборгованості, яка виникла більше ніж протягом трьох років до дня видачі виконавчого напису, відповідачем не було надано нотаріусу беззаперечних доказів переривання строку позовної давності, або доказів збільшення строку позовної давності за письмовим договором, а також враховуючи неправомірність нарахування банком відсотків за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору за правилами ст.1050 ЦК України, виконавчий напис був виданий неправомірно.

На думку позивача, наведені ним факти свідчать про неправильність та спірність його заборгованості перед кредитором, а нотаріус при вчиненні виконавчого напису не з`ясувала чи дійсно існувала така заборгованість, її справжній розмір. Вважає, що виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги.

Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 02 грудня 2019 року, що зареєстрований в реєстрі за №28208 та вчинений приватним нотаріусом Харою Наталією Станіславівною, згідно з яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості, що виникла по кредитному договору № R5В від 11 січня 2013 року, право вимоги за яким було відступлене Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» на підставі Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 02/10/2019-ФА від 02 жовтня 2019 року на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД».

Ухвалою судді від 29 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження, призначено судове засідання на 02 листопада 2020р.

У встановлений судом строк від відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» не надійшов відзив на позовну заяву.

Представник позивача адвокат Ліпкевич І.В. в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідач в судове засідання не з`явився, а тому згідно вимог ст. 280 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Суд встановив, що 11 січня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» було укладено Кредитний договір № R5В (надалі по тексту - «Кредитний договір»), відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 12 000 гривень (п. 1.1., п. 3.1.) із строком кредитування до 11.01.2016р. або достроково у випадках, передбачених цим Договором, зі сплатою банк процентів та комісій згідно із Кредитним договором.

02 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною було вчинено Виконавчий напис (надалі по тексту - «Виконавчий напис»), зареєстрований в реєстрі за № 28208 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості, що виникла по кредитному договору № R5В від 11 січня 2013 року, право вимоги за яким було відступлене Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» на підставі Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 02/10/2019-ФА від 02 жовтня 2019 року на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД». Боржником за Кредитним договором є ОСОБА_1 . Строк платежу по Кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23.09.2017 року по 23.10.2019 року. Сума заборгованості складає 11880,93 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 9952,58 гривень; прострочена заборгованість за комісією - 1419,60 гривень; прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом - 508,75 гривень.; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 0,00 гривень. Сума плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису становить 300,00 гривень.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 30 січня 2020 року, що винесена приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Таранком Дмитром Вікторовичем відкрито виконавче провадження № 61121075 по примусовому виконанню виконавчого напису № 28208, вчиненого 02 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» заборгованості, що виникла по кредитному договору № R5В від 11 січня 2013 року, право вимоги за яким було відступлене Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» на підставі Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 02/10/2019-ФА від 02 жовтня 2019 року на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД». Боржником за Кредитним договором є ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Як вбачається з копії оспорюваного виконавчого напису, у ньому зазначено відомості про боржника ОСОБА_1 , а також, що стягнення заборгованості проводиться за період з 23 вересня 2017 року по 23 жовтня 2019 року. Сума заборгованості складає 11 880,93 гривень, в тому числі: - прострочена заборгованість за сумою кредиту - 9952,58 гривень; - прострочена заборгованість за комісією становить - 1419,60 гривень; - прострочена заборгованість за процентами становить - 508,75 гривень; - неустойка (штраф, пеня) за порушення зобов`язань по кредиту - 0.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Згідно п.п.283,284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України№20/5 від 03 березня 2004 року для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувана та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком.

Таким чином, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

З оспорюваного виконавчого напису не вбачається, що при його вчиненні нотаріус отримувала від заявника первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, квитанції про сплату передбачених кредитним договором платежів тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також сума процентів, зазначена у написі, є безспірними.

Розрахунок боргу, наданий банком щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум і слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача, який не згоден з таким розрахунком.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-887цс 17 від 05 липня 2017 року з урахуванням приписів статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц та у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.

При вирішені даного спору слід врахувати, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі 826/20084/14 (яка була переглянута у касаційному порядку і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року (яка була залишена в силі Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018р.) залишена без змін) визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Приймаючи вищевказану Постанову, колегія суддів прийшла до переконання, що позивачами доведено факт застосування до них оскаржуваного нормативно-правового акту, оскільки запропоновані оскаржуваною постановою КМУ зміни у процедуру вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних і іпотечних договорах створюють можливість при наявності злого умислу, недбалості чи з інших причин кредитору та/чи його посадовим особам або пов`язаним із ними третім особам, незаконно заволодіти коштами або майном, як позивачів так і інших громадян України, шляхом введення в оману нотаріуса, який керуючись спірним актом буде вимушений вчинити виконавчий напис на підставі документів, що не є належними доказами безспірності заборгованості, та згодом стягнення майна чи коштів виконавчою службою на підставі такого виконавчого напису.

Також на думку суду, оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника).

Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Визнання Постанови Кабінету Міністрів України незаконною та нечинною свідчить про те, що усі дії, які було здійснено на підставі цієї норми закону є відповідно незаконними та нечинними, та можуть виступати об`єктом захисту у суді, а порушені права підлягають відновленню.

Отже, нотаріус при вчиненні такого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом та не врахував того, що судом скасовано норму, яка дозволяла нотаріусом вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а відтак оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконанню.

Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 02 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості, що виникла по кредитному договору № R5В від 11 січня 2013 року, право вимоги за яким було відступлене Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» на підставі Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 02/10/2019-ФА від 02 жовтня 2019 року на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 02.11.2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська