ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1320/20
Провадження №2/477/620/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання -Дячок Л.С.,

розглянувши в приміщенні Жовтневого районного суду Миколаївської області в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2020 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, та просила визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказувала, що вона є власницею вищевказаної квартири згідно договору купівлі- продажу від 24 січня 2020 року. На момент укладення договору вказані особи були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 та відповідно до укладеного договору купівлі продажу п.16 зобов`язалися знятися з реєстрації до 24 лютого 2020 року. Однак до моменту подачі позову до суду відповідачі з реєстрації за вказаною адресою не знялися. Тим самим позивач позбавлена можливості повноцінно користуватися та розпоряджатися належною їй власністю. Добровільно відповідачі не бажають виконати узяті на себе за договором зобов`язання, у зв`язку з чим позивачка просить їх визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням у належній їй власності так як в її квартирі вони не проживають більш як пів року, участі в утриманні квартири не приймають, але з реєстраційного обліку за цією адресою не знялися, що змушує позивачку нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, тому вона, як власник вказаної квартири, просить визнати відповідачів таким, що втратив право на користування вказаним житловим будинком.

Позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про що у справі є належні докази (а.с.28-29), у зв`язку із чим суд допустив розгляд справи за відсутності відповідачів.

Дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24 січня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Красновою С.М., позивач ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 (а.с.13-15).

За даними Витягу про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відомості про ОСОБА_1 як власницю вищевказаної квартири за цією ж адресою зареєстровано у вищевказаному Реєстрі. ( а.с.4).

Відповідно до акта обстеження від 23 липня 2020 року за адресою розташування спірної житлової площі за місцем реєстрації відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 останні в квартирі не проживають, будь які речі, які б могли їм належати у квартирі відсутні ( а.с.6).

Як свідчить довідка Воскресенської селищної ради від 23.07.2020 року №1465/02-42, у квартирі АДРЕСА_2 , відповідач ОСОБА_3 зареєстрований, але не проживає з 2014 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає з грудня 2019 року ( а.с.7).

Так, з матеріалів справи убачається, що згідно з вище вказаним договором купівлі продажу від 24 січня 2020 року відповідач ОСОБА_5 продав належну йому квартиру по АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 , тобто припинив своє право на спірне житло. Статус відповідача ОСОБА_3 по відношенню до колишнього власника квартири ОСОБА_5 не визначений.

Однак як свідчить довідка виконавчого комітету Воскресенської селищної ради від 18 вересня 2020 року відповідач ОСОБА_5 знявся з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 29 липня 2020 року. Таким чином, у даній частині позов не підлягає задоволенню у зв`язку з добровільним виконанням відповідачем узятого на себе зобов`язання.

Разом з тим, права власника квартири визначені ст.383 ЦК України і ст. 150 ЖК України та передбачають таке право власника як використання житла для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Передбачаючи право власника квартири на її відчуження, закон не передбачив при цьому збереження за ним права користування житлом (житлового сервітуту) у випадку переходу права власності до іншої особи, яка не є членом його родини.

Зазначені висновки не суперечать ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України, оскільки право на житло (користування ним, усунення перешкод в користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника квартири, який не є її співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цій квартирі.

З матеріалів справи слідує, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є членами сім`ї нового власника квартири ОСОБА_1 , в спірній квартирі з нею спільно не проживають та виїхали з квартири на інше місце мешкання, у зв`язку з її відчуженням. Тому наявність або припинення будь яких сімейних стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правового значення при вирішенні цього спору не мають.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що право позивача на вільне користування належною йому власністю порушене, а тому у відповідності до положень ст. 391 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування спірною квартирою.

На підставі ст. 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі. Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 25 грудня 1999 року, РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати - судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (проголошення рішення) відповідно до ст. 354 ЦПК України.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Семенова