Суддя Глібко О. В.
Справа № 644/3752/19
Провадження № 2/644/108/20
12.11.2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 листопада 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Глібко О.В., за участю секретаря- Книшенко А.С., позивачки- ОСОБА_1 , представника позивачів- адвоката Никонової М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа- ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом та просять визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом, квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить позивачам у таких частках: ОСОБА_1 належить ј частина, ОСОБА_2 -1/4 частина, а 2/4 частини належить ОСОБА_4 17.08.2002 року між ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений шлюб, про що Лютівською сільською радою Золочівського району Харківської області у книзі реєстрації актів цивільного стану було зроблено актовий запис № 359. З моменту укладення шлюбу сім`я фактично мешкала в квартирі АДРЕСА_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . 21.05.2003 року ОСОБА_3 була зареєстрована в квартирі як член сім`ї одного з власників житла. В липні 2013 року ОСОБА_3 разом з дитиною ОСОБА_6 добровільно переїхала до м. Золочіва на постійне місце проживання. 11.01.2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та 18.03.2016 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова шлюб було розірвано і встановлено, що позивач не мешкає з відповідачем більше трьох років.

Ухвалою суду від 21.05.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 27.06.2019 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснила, що в 2003 році зареєструвала в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , оскільки вона була дружиною її сина, з липня 2013 року відповідачка не мешкає в спірній квартирі, обов`язки пов`язані з утриманням житла не виконує, комунальні послуги не сплачує. В зв`язку з тим, що відповідачка зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , у них виникли матеріальні труднощі, пов`язані з оплатою квартплати та комунальних послуг. Також позивачка зазначила, що у ОСОБА_3 не має наміру проживати за місцем реєстрації, оскільки вже тривалий час вона проживає в м. Золочів, має іншу сім`ю, малолітню дитину, налагоджене життя, а ОСОБА_7 навчається в школі в м. Золочів. Сварок в їх родині між невісткою та сином не було, ОСОБА_3 добровільно зібрала свої речі та поїхали разом з дитиною в м. Золочів, ніхто їй не перешкоджав проживати в квартирі.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином та своєчасно причини неявки суду не повідомив.

Представник позивачів- адвокат Никонова М.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, пояснила, в зв`язку з виникненням труднощів у позивачів в оплаті житлово-комунальних послуг, вони і просять визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користуванням житлом. В 2013 року ОСОБА_3 переїхала до м. Золочів, там зареєструвала шлюб з іншим чоловіком де і проживає на теперішній час. Таким чином зазначає, що вимоги до відповідачки цілком законні, обґрунтовані тому підлягають задоволенню.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, повідомлялася належним чином та своєчасно, надала заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти розгляду справи за її відсутності.

Представник відповідачки- адвокат Смаль В.В. під час судового засідання зазначав, що дійсно в 2013 році відповідачка добровільно покинула спірну квартиру, забрала дитину та поїхала проживати в м. Золочів. Йому відомо, що заборгованість по аліментам у ОСОБА_4 складає приблизно 20 000 грн., тривалий час аліменти на утримання дитини сплачувала бабуся, потім виплати припинилися. Тому, враховуючи думку його довірительки, проти позовних вимог вони заперечують повністю. В подальші судові засідання представник відповідачки не прибував, повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не прибув, засобами поштового зв`язку направив заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, допитавши свідків, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав.

Конституція України та Цивільний кодекс України визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 41 Конституції України, ст. 321 Кодексу).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 319 ЦК України).

Зміст права власності визначає право власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд (ст. 317 ЦК).

Суб`єктами права власності є Український народ, фізичні особи та юридичні особи (ст.ст. 2, 318 ЦК України).

Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що ѕ частин квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та третій особі - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 14.05.1999 року, яке видано згідно з наказом ВАТ «ХарП» №254 від 13.05.1999 року та зареєстровано у реєстровій книзі за №254 (а. с. 9), а також довідкою Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №1036383 від 04.05.2018 року. Крім того, ј частина вказаної квартири належить третій особі ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №1036383 від 04.05.2018 року. (а. с. 10).

У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована у спірній квартирі з 21.05.2003 року. Постійно мешкають в квартирі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 . В квартирі не мешкають з липня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , які постійно проживають в АДРЕСА_2 , згідно акту від 01.10.2017 року ( а. с. 112, 133)

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.02.2016 року було стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 800 грн. починаючи з 04.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. ( а. с. 42)

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.03.2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано. ( а. с. 43) У вказаному рішенні судом було встановлено, що більше трьох років сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, майновий спір відсутній.

Згідно акту від 23.12.2015 року складеному та підписаному депутатом Золочівської селищної ради Харківської області Юхно В.І. та сусідами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в дійсній час проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом зі своїм громадянським чоловіком ОСОБА_12 . Малолітній син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. ОСОБА_5 ходить до Лютівського навчально- виховного закладу, 7 клас.( а. с. 46)

Факт не проживання відповідачки ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 з 2013 року не спростовує і представник відповідачки адвокат Смаль В.В., який під час судового розгляду зазначив про це. При цьому зауважив, що позовні вимоги не визнає, бо в них така спільна позиція з ОСОБА_3 , крім того вважає, що не зовсім обґрунтоване буде те, що неповнолітня дитина буде зареєстрована в одному місці, а мати дитини ОСОБА_3 в іншому.

Крім того, факт не проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується також відповіддю з КНП «Міська поліклініка № 18», згідно якої «Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу» громадянкою ОСОБА_3 з жодним лікарем-терапевтом КНП «МП № 18» ХМР не укладалась. ( а. с. 167)

Згідно повідомлення Індустріального ВП ГУНП в Харківській області від 19.08.2019 року, звернень від громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з питання вчинення їй перешкод в проживанні за адресою: АДРЕСА_4 , не надходило. ( а. с. 113)

З пояснень допитаних в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які є сусідками позивачів по тамбуру, встановлено, що вони як сусіди багато років спілкуються, ОСОБА_3 це колишня невістка позивачки, з 2003 року вона зареєстрована в якості члена сім`ї в спірну квартиру та в цьому ж році у них з колишнім чоловіком народився син ОСОБА_7 . Приблизно в 2013 році ОСОБА_3 зібрала всі свої речі, забрала сина та поїхала в м. Золочів і більше вони її не бачили. Онук ОСОБА_7 з бабусею не спілкується, в гості не приїжджає. ОСОБА_1 ніколи не перешкоджала колишній невістки та онуку проживати в квартирі, замки не замінювала, їх особистих речей в спірній квартирі не має, перешкод у користуванні ніхто не чинив. Свідкам це достовірно відомо, так як з позивачкою вони спілкуються майже кожен день, те, що наразі відповідачка з сином мешкають в м. Золочеві, свідкам відомо зі слів позивачки.

За таких обставин достовірно доведено, що відповідачка ОСОБА_3 не проживає за місцем своєї реєстрації та вже понад сім років, не користуються цим житлом та не сплачує за житлово-комунальні послуги, що у свою чергу порушує право позивача на реалізацію пільг по сплаті витрат, пов`язаних з утриманням житла.

Будь-які договірні відносини щодо користування вказаним житловим приміщенням між позивачами, як власниками квартири, та відповідачкою відсутні.

При цьому питання визнання онука ОСОБА_15 , таким, що втратив право користування житлом, позивачами не ставиться, отже права та інтереси неповнолітнього ніяким чином не будуть порушені.

Посилання представника відповідачки щодо неможливості бути зареєстрованими окремо сину від матері, суд не приймає, наразі ОСОБА_16 17 років, в лютому 2021 року йому виповниться 18 років, він досягне повноліття.

Статтею 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, передбачених законом.

Таким чином, суд вважає встановленим, що з 2013 року ОСОБА_3 не проживає за адресою АДРЕСА_4 , фактично мешкає в м. Золочеві, добровільно з реєстрації місця проживання знятися не бажає. Житловим приміщенням не цікавиться, обов`язки по його утриманню не виконує, комунальні послуги не сплачує.

Таким чином, суд вважає, що відповідачка відсутня в спірному житловому приміщенні більше ніж рік без поважних причин, і вважає за можливе визнати її такою, що втратила право користування житлом.

Окрім того, ця обставина не заперечується і представником відповідачки ОСОБА_3 - адвокатом Смаль В.В., який з 2017 року представляє її інтереси в судових інстанціях та який неодноразово не спростовував факт не проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі, при цьому не вказуючи на причини не проживання в квартирі, що дає підстави суду вважати доведеним той факт, що з боку позивачів ніяких перешкод вселитися та мешкати в квартирі відповідачці не було.

Оскільки відповідачка ОСОБА_3 не проживає за місцем своєї реєстрації, спільне господарство з позивачами не веде, участь в утриманні квартири не приймає, ні її, ні особистих речей сина ОСОБА_15 в квартирі за вказаною адресою немає, а тому в силу її формальної реєстрації у спірній квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачам, вона створює перешкоди позивачам в користуванні належною їм квартирою та порушує право позивачів на вільне володіння, користування та розпорядження належним їм нерухомим майном, як складовими частинами права власності, у зв`язку з чим, маються всі підстави для усунення власникам квартири перешкоди у здійсненні права власності, шляхом позбавлення відповідача права користування вказаним житловим приміщенням.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це лише внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. При цьому, реєстрація місця проживання не пов`язана з будь-якими іншими правами особи.

Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку щодо існування правових підстав для задоволення позову про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону, та обставини справи підтверджені достовірними та допустимими засобами доказування.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщення.

На підставі ст. ст. 4, 5, 10, 11, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 316-319, 383, 391, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 до ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , третя особа: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом- задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 13.11.2020 року.

Суддя: О.В. Глібко