Справа № 603/312/20
Провадження №2/603/178/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2020 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Гудкової Ю.Г.,

секретар судового засідання Швець Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 28.01.2014 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - договір). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Керуючись пунктами 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 договору, банк використав своє право щодо зміни умов договору, а саме впровадженні зміни відсоткової ставки з 01.09.2014 р. до розміру 34,8 % річних, з 01.04.2015 року - до 43,2 % річних. Із 01.09.2015 року впровадженні зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.3.1 клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, з 01.04.2019 року впровадженні зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - АТ КБ «ПриватБанк») свої зобов`язання згідно договору виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, проте останній взяті на себе зобов`язання не виконував належним чином, у зв`язку з чим станом на 12.12.2019 року заборгованість перед банком становить 17128,26 грн, з яких: 17128,26 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 0,00 грн - штраф (фіксована частина); 0,00 грн - штраф (процентна складова).

Позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 29.08.2018 року банком направлена претензія кредитора до Монастириської державної нотаріальної контори. Спадкоємцем позичальника є ОСОБА_1 , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), так як відповідач не відмовилася від спадщини у передбачений цивільним законодавством строк, а саме протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 07.10.2019 року до спадкоємця - відповідача направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але борг не погашено. На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача 17128,26 грн заборгованості за кредитним договором, а також 2102,00 грн сплаченого судового збору.

АТ КБ «ПриватБанк» не забезпечили явку представника у судове засідання, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутності їхнього представника.

Відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача - адвокат Андрусенко І.Я. у судове засідання не з`явилися, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у їхній відсутності.

У відзиві на позов, поданому представником відповідача - адвокатом Андрусенком І.Я., зазначено, що позивачем не надано належних доказів того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , а також, що вона постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач заперечує факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Також позивачем не вказано дату, коли він дізнався про смерть позичальника, що не дає можливості встановити факт пред`явлення вимоги до спадкоємця у встановлений законодавством строк (згідно ст. 1281 ЦК України). Крім того, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи, пам`ятка клієнта, які відповідно до анкети-заяви, підписаної 28.01.2014 року позичальником ОСОБА_2 , не містять його підпису, тому відсутні докази, що ОСОБА_2 під час підписання анкети-заяви ознайомився та погодився саме з тими Умовами та правилами, тарифами, на які посилається позивач. Також у претензії кредитора, адресованій Монастириській державній нотаріальній конторі, вказано кредитний договір №б/н від 22.02.2016 року, заборгованість за яким становить 17128,26 грн, тоді як у позовній заяві зазначено кредитний договір від 28.01.2014 року. На підставі наведеного просить у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив позивач посилається на те, що відповідач, яка постійно проживала зі спадкодавцем, що підтверджується даними паспортів позичальника та відповідача, де зазначено адресу реєстрації: АДРЕСА_1 , у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. У межах шестимісячного строку не заявила про відмову від прийняття спадщини, а відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позичальник підписанням анкети-заяви приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, з приводу неправильного нарахування відсотків до банку не звертався, користувався кредитними грошовими коштами та погашав борг, що підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, тому йому добре були відомі і зрозумілі умови договору. 28.01.2014 року позичальник ОСОБА_2 пройшов ідентифікацію, згодом по цьому кредитному договору 07.09.2015 року отримав кредитну картку, що підтверджується довідкою про видачу карт, користуватись якою розпочав вже 22.02.2016 року, що вбачається з виписки по рахунку. У позовній заяві зазначено дату укладення договору 28.01.2014 року, що відповідає даті відкриття рахунку та узгоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг. Розрахунок заборгованості починається з 22.02.2016 року, тобто після дати видачі позичальнику картки та встановлення кредитного ліміту. Про смерть позичальника ОСОБА_2 банк дізнався 22.08.2019 року, до спадкоємця боржника претензійну вимогу заявлено 29.08.2019 року, тобто у встановлений ст. 1281 ЦК України строк.

У запереченні представник відповідача - ОСОБА_3 вказує на те, що на час смерті спадкодавця у будинку за адресою його місця реєстрації проживала мати (спадкоємець першої черги) - ОСОБА_4 . Довідка про видачу кредитної картки без дати не підтверджує, що кредитну картку із вказаним у довідці номером отримав саме ОСОБА_2 , дана довідка не містить дату видачі. У відповідності до ч. 2 ст. 1282 ЦК України у спадкоємців виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. На день смерті ОСОБА_2 за ним не було зареєстровано право власності на будь-яке майно, тому у кредитора відсутнє право вимагати у його спадкоємців задоволення своїх вимог, оскільки відповідальність спадкоємців за борги спадкодавця обмежується обсягом та вартістю спадкового майна.

У відповідь на вищевказані заперечення позивач подав суду письмові пояснення, у яких просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 03.07.2020 року згідно письмового клопотання позивача витребувано з Монастириської державної нотаріальної контори інформацію про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з Монастириської міської ради Тернопільської області - довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом установлено такі обставини.

28.01.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та отримав кредитку картку.

За укладеним кредитним договором ОСОБА_2 07.09.2015 року надано кредитну картку терміном до 09.2019 року.

Як убачається із даної анкети-заяви, позичальник погодився з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Зі змісту позовної заяви слідує, що при укладенні даного договору сторони також погодили, що позичальник дає згоду щодо встановлення та зміну кредитного ліміту за рішенням та ініціативою банку(п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 вказаного договору), на підставі чого банк відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюті - гривні та згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти 23.06.2016 року збільшив кредитний ліміт до розміру - 15000 грн, 19.10.2017 року - до 19000 грн, 05.12.2017 року - до 14530 грн.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 23.10.2017 року.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_2 умови договору не виконав у повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 12.12.2019 року заборгованість перед банком становить 17128,26 грн, з яких: 17128,26 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 17128,26 грн - заборгованість за простроченими тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 0,00 грн - штраф (фіксована частина); 0,00 грн - штраф (процентна складова).

22.08.2018 року позивачем направлено претензію кредитора до Монастириської державної нотаріальної контори, у відповідь на яку нотаріальною конторою у листі №120/01-16 від 05.03.2019 року роз`яснено вимоги Закону України «Про нотаріат» та неможливість надання інформації про вчинені нотаріальні дії.

23.09.2019 року банк звернувся з листом-претензією до спадкоємця ОСОБА_1 з приводу сплати боргу за кредитним договором.

З повідомлення Монастириської державної нотаріальної контори №308/01-16 від 09.07.2020 року слідує, що згідно даних Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заведена.

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1674, виданою 20.07.2020 року Монастириською міською радою Тернопільської області, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

За даними свідоцтв про народження спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво серії НОМЕР_2 від 27.03.1982 року), та відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво серії НОМЕР_3 від 06.03.1985 року), ОСОБА_4 є їхньою матір`ю.

Як убачається з даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №222845745, сформованої 04.09.2020 року, відсутні відомості щодо майна ОСОБА_2 .

За ОСОБА_2 не зареєстровано будь-якого транспортного засобу (інформаційний лист ТСЦ МВС №6142 від 15.09.2020 року №31/19/2-А-9-А/з), та жодної земельної ділянки (інформаційний лист Відділу у Монастириському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області №29-19-0.31-134/111-20 від 14.09.2020 року).

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1258 ЦК України передбачено черговість спадкування за законом.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Так, позивачем пред`явлено позов до ОСОБА_1 , яка не є належним відповідачем, оскільки, як установлено судом, відноситься до другої черги спадкоємців за законом, при цьому спадкоємцем першої черги є мати спадкодавця - ОСОБА_4 , яка, як зазначено представником відповідача у запереченні, на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, тому у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Таким чином, позовні вимоги до ОСОБА_1 , яка відноситься до другої черги спадкоємців за законом, при наявності спадкоємця за законом першої черги, яка не подала заяву про відмову від прийняття спадщини (спадкова справа не зведена), пред`явлені за таких обставин до неналежного відповідача.

Позивачем не подано до суду клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача.

Окрім цього, як слідує з наданих представником відповідача письмових доказів, за спадкодавцем не зареєстроване на праві власності нерухоме та/або рухоме майна, що підлягало б державній реєстрації.

Нормами чинного законодавства передбачено, що спадкоємець відповідає перед кредитором тільки в межах своєї частки у спадщині, тобто у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину.

Отже, правові підстави для стягнення з відповідача в користь позивача суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 17128,26 грн відсутні, у задоволенні позову слід відмовити.

Суд вважає безпідставними твердження представника позивача про те, що відповідач не відмовилася від прийняття спадщини, оскільки спільне проживання на момент смерті із спадкодавцем не тягне за собою автоматичне виникнення у відповідача зобов`язання задовольнити вимоги кредитора, які він мав до померлого боржника.

Визначаючись із позовними вимогам суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 26.09.2019 року у справі №662/2014/16-ц.

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевказані вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1218, 1258, 1261, 1262, 1268, ЦК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д м. Київ, 01001, адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, 50 м. Дніпро 49094, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 16.11.2020 року.

Головуюча суддя Ю.Г. Гудкова

Суддя Ю. Г. Гудкова