Справа№591/1240/18
Провадження №2/592/264/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Алфьорова А.М., за участю секретаря Літовченко С.М., представника ОСОБА_1 адвоката Турченка С.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сумбуд», третя особа: Сумська міська рада про зобов`язання вчинити дії щодо передачі кімнат гуртожитку до комунальної власності з метою їх приватизації та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Сумбуд» до ОСОБА_1 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що він відповідно до ордеру від 20.12.1999 р., отримав у користування кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку АДРЕСА_1 . У зв`язку з потребою у поліпшенні житлових умов, він звернувся до керівництва ПВКП «Рубін» (на теперішній час - ТОВ «Сервіс-дім»), на балансі якого знаходився гуртожиток, з відповідною письмовою заявою. Рішенням ПВКП «Рубін» йому в користування додатково надано кімнату АДРЕСА_2 . У 2004 р., йому, як мешканцю кімнат АДРЕСА_3 , було здійснено перерахунок квартплати. Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.11.2001 р. №635 «Про оформлення права власності юридичних та фізичних осіб на житлові і нежитлові приміщення і будівлі» гуртожиток АДРЕСА_1 переданий у власність ПАТ «Сумбуд». 06.09.2017 р. він звернувся до ПАТ «Сумбуд» із заявою про передачу пакету документів Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради щодо приватизації спірних кімнат. 25.10.2017 р. з метою реалізації свого законного права на приватизацію житла він звернувся до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради з проханням здійснити приватизацію кімнат АДРЕСА_3 де він постійно проживає. Рішенням Сумської міської ради від 30.11.2011 р. №940-МР затверджений Порядок приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Суми окремих житлових приміщень. Для вирішення питання передачі до комунальної власності територіальної громади міста Суми окремих житлових приміщень, які належать підприємству, установі, організації на праві власності, вказані підприємства, установи, організації подають заяву на ім`я міського голови (п.2.1 Порядку). Тобто зазначеним рішенням визначений Порядок, яким повинне керуватись підприємство при передачі житлового приміщення з метою його подальшої приватизації. Він мешкає в гуртожитку по АДРЕСА_1 на законних підставах (на підставі рішення та ордера) з 2000 р., іншого власного житла не має, тому має право на приватизацію кімнат АДРЕСА_3 . Просить суд: зобов`язати ПАТ «Сумбуд» вчинити дії щодо передачі кімнат № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 до комунальної власності територіальної громади міста Суми, з метою подальшої їх приватизації за ним; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

ПАТ «Сумбуд» звернулися до суду із зустрічною позовною заявою, яка вмотивована тим, що ОСОБА_1 відповідно до ордеру від 20.12.1999 р. отримав у користування кімнату № НОМЕР_1 розміром 11 кв. метрів в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . 16.09.2000 р. у зв`язку з потребою у поліпшенні житлових умов, він звернувся до керівництва ПВКП «Рубін» (на теперішній час - ТОВ «Сервіс-дім») з відповідною письмовою заявою. Після чого йому в користування додатково було надано кімнату № НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 . Відповідач посилається на те, що дозвіл на користування кімнатою № НОМЕР_3 він отримав згідно рішення ПВКП «Рубін», однак, самого рішення не надав. Позивач заперечує факт існування вказаного рішення. В діях ОСОБА_1 вбачається самоправне зайняття приміщення, а саме кімнати № НОМЕР_3 в гуртожитку АДРЕСА_1 на яке він не має жодного права. Дотримання порядку надання жилої площі в гуртожитку впливає на правовий статус осіб, які в них проживають. Визнання вселення незаконним тягне за собою виселення без надання іншого житла відповідно до статей 116, 132 Житлового кодексу УРСР. Особа, яка вселилася до житлового приміщення гуртожитку без дотримання встановленого порядку, не набуває право користування таким житлом. Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу із гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Відповідач ОСОБА_1 заважає вільно користуватись належним ПAT «Сумбуд» на праві приватної власності кімнатою у гуртожитку та в добровільному порядку виселятись не збирається. ПAT «Сумбуд» звертається до суду щодо усунення перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення із житлового приміщення відповідача. Просять суд: ухвалити рішення, яким виселити відповідача ОСОБА_1 з кімнати № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Турченко С.П. первісний позов підтримав, просив задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував у зв`язку з необґрунтованістю.

Представник ПАТ «Сумбуд» у судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи Сумської міської ради у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без участі їхнього представника.

Суд, дослідивши докази по справі, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 користується кімнатою АДРЕСА_4 , площею 11 кв.м., що підтверджується ордером від 20.12.1999 р. виданим ЖПП «Будпобутсервіс».

Гуртожиток по АДРЕСА_1 належить на праві власності ПрАТ «Сумбуд», що підтверджується рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.11.2001 р. № 635 /а.с.14/, свідоцтвом про право власності на гуртожиток /а.с.98/.

У 2000 р. ОСОБА_1 зайняв кімнату № НОМЕР_3 в цьому гуртожитку, яка знаходиться поруч з кімнатою АДРЕСА_5 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була передана у користування кімната № НОМЕР_3 у гуртожитку по АДРЕСА_1 на підставі рішення ПВКП «Рубін».

Відповідно до технічного паспорту ОСОБА_1 самостійно перепланував кімнати, зробивши вхід з кімнати № НОМЕР_3 і влаштував міжкімнатні двері.

Згідно ст. ст. 128, 129 Житлового кодексу України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Ці норми були закріплені і в Примірному положенні про гуртожитки, затвердженому постановою Ради Міністрів УРСР 03.06.1986 року, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин.

06.09.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Сумбуд» із заявою про передачу пакету документів Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради щодо приватизації кімнат, які він займає у гуртожитку.

25.10.2017 р. ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради.

Листом від 31.10.2017 р. Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради відповів, що ПрАТ «Сумбуд» необхідно звернутися із відповідною заявою до міського голови згідно з Порядком приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади міста Суми окремих житлових приміщень, затвердженим рішенням Сумської міської ради від 30 листопада 2011 року № 940-МР.

Згідно з інформацією Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради кімната № 207 у гуртожитку у будинку АДРЕСА_1 не перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Суми.

Рішенням засідання комісії ПрАТ «Сумбуд», оформленим протоколом від 25.04.2018 року № 34, вирішено передати до комунальної власності територіальної громади міста Суми кімнату № НОМЕР_1 (заявник ОСОБА_1 ) у гуртожитку у будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (далі - Закон) регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України «Про житловий фонд соціального призначення»), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім`ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України).

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.

Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Приватизація жилих і нежилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад, які раніше були самовільно переплановані, може відбуватися після визнання перепланування таким, що відповідає законодавству України щодо технічних умов і будівельних норм до житла.

Мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

До об`єктів приватизації, належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму (частина перша статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється, зокрема шляхом безоплатної передачі громадянам житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених законом, а саме пунктом 2 статті 2 цього Закону, де зазначено, що не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірні правовідносини цей перелік не розповсюджується.

Відповідно до статей 130, 131 ЖК Української РСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається Примірним положенням про гуртожитки.

Частиною 1 статті 61 ЖК Української РСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що спірні кімнати є перепланованими з двох окремих кімнат № НОМЕР_2 .

Позивач ОСОБА_1 проживає на підставі наявних документів, тому у суду не виникає підстав для задоволення зустрічного позову про виселення, оскільки ОСОБА_1 здійснює оплату рахунків за обидні кімнати, що підтверджується обіговими відомостями про оплату комунальних послуг, які стали однією житловою площею після переобладнання, що не заперечувалось сторонами по справі.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 вселився у кімнати № НОМЕР_2 у гуртожитку на підставі ордеру на одну із кімнат, які потім об`єднав з дозволу адміністрації гуртожитку, постійно проживає там з 2000 р., не має іншого житла на момент подання позову про виселення, тому є достатні стверджувати, що він має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначені кімнати у гуртожитку є його «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції.

Тому враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає відсутніми підстави для виселення ОСОБА_1 з кімнати № НОМЕР_3 гуртожитку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 уклав з адвокатом Турченком С.П. договір про надання правової (правничої) допомоги від 18.08.2017 р.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 07.03.2018 р. ОСОБА_1 сплатив адвокату Турченку С.П. на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 16.08.2017 р. суму у розмірі 6000 грн. /том 1 а.с.19/.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 29.11.2019 р. ОСОБА_1 сплатив адвокату Турченку С.П. на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 16.08.2017 р., Додаток № 2 від 29.11.2019 р. суму у розмірі 5000 грн. /том 2 а.с.25/.

Таким чином, витрати на правничу допомогу надану адвокатом Турченком С.П. обґрунтовуються наданими до суду докази на підтвердження їх сплати.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПАТ «Сумбуд» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з розглядом справи, а саме 704 грн. 80 коп. судовий збір за пред`явлення позову до суду; 1057 грн. 20 коп. судовий збір за подання апеляційної скарги за первісним позовом; 2643 грн. 00 коп. судовий збір за подання апеляційної скарги за зустрічним позовом; 1409 грн. 60 коп. судовий збір за подання касаційної скарги за первісним позовом; 3524 грн. судовий збір за подання касаційної скарги за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263, 264 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сумбуд», третя особа: Сумська міська рада про зобов`язання вчинити дії щодо передачі кімнат гуртожитку до комунальної власності з метою їх приватизації задовольнити.

Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Сумбуд» вчинити дії щодо передачі кімнат АДРЕСА_3 до комунальної власності територіальної громади міста Суми, з метою подальшої їх приватизації за ОСОБА_1 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) судові витрати у розмірі 20338 грн. 60 коп. з яких: 704 грн. 80 коп. судовий збір за пред`явлення позову до суду; 1057 грн. 20 коп. судовий збір за подання апеляційної скарги за первісним позовом; 2643 грн. 00 коп. судовий збір за подання апеляційної скарги за зустрічним позовом; 1409 грн. 60 коп. судовий збір за подання касаційної скарги за первісним позовом; 3524 грн. судовий збір за подання касаційної скарги за зустрічним позовом; 11000 грн. витрати на правничу допомогу.

У задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Сумбуд» до ОСОБА_1 про виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.М. Алфьоров