печерський районний суд міста києва
19 жовтня 2020 року Печерський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,
при секретарі - Ємець Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
22.06.2020 до суду надійшла позовна заява в якій позивач просить суд: cтягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором відступлення права вимоги від 27.05.2015 р., в загальній сумі 18 215,09 доларів США та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір відступлення прав вимоги за договором банківського вкладу, однак відповідач свої вимоги по даному договору не виконав, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду.
31.07.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка передана судді Ільєвій Т.Г. цього ж дня, для вирішення питання про відкриття провадження.
07.08.2019 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті у порядку загального позовного провадження.
14.05.2020 ухвалою суду було закінчено підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті.
Позивач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Разом з цим, представником позивача було подано заяву про розгляд справи за її відсутності щодо заочного рішення не заперечувала.
В судове засідання відповідач не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення про судове засідання на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.
Окрім цього, відповідачем не було подано жодних документів на спростування доводів позивача.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у позовній заяві.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.
Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що у 2015 році між позивачем, як вкладником, та Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» був укладений договір банківського вкладу №339333 від 20.04.2015 року, у відповідності до умов якого позивачем було передано до ПАТ «УПБ», а ПАТ «УПБ» прийнято від позивача грошові кошти (вклади) в доларах США.
27.05.2015 р. між ОСОБА_1 , як первісним ккредитором, ОСОБА_2 , як новим кредитором, та ПАТ «УПБ», як боржником, укладено договір відступлення права вимоги.
Відповідно до п. 1.1 Договору ОСОБА_2 набуто право вимоги, належне ОСОБА_1 відповідно до Депозитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УПБ», в тому числі, право замість ОСОБА_1 вимагати від ПАТ «УПБ» сплати на користь нового кредитора грошових коштів у розмірі, визначеному в п. 2.1 цього договору про відступлення права вимоги.
У свою чергу, відповідно до умов п. 2.1 Договору, загальна вартість права вимоги за Депозитними договорами на момент його передачі була визначена сторонами на рівні 17 124,30 доларів США.
Згідно з п. 2.2 Договору після підписання сторонами цього договору, первісний кредитор ( ОСОБА_1 ) передає, а новий кредитор ( ОСОБА_2 ) приймає всі права вимоги за Депозитними договорами.
У відповідності до п.3.1 Договору відповідачем прийнято зобов`язання сплатити позивачу вартість права вимоги у розмірі 17 124,30 доларів США в строк до 31.05.2016 р.
Додатковою угодою №1 до Договору прийнято зобов`язання сплатити позивачу вартість права вимоги в строк до 31.05.2017 р. (а.с.9).
Позивач зазначає, що ним умови Договору виконано належним чином, в повному обсязі, зокрема, на виконання п. 4.1 Договору позивачем передано відповідачу оригінал Депозитного договору.
У той же час, відповідачем станом на дату звернення до суду із цією позовною заявою, в порушення п. 3.1 Договору, вартість переданого йому права вимоги не сплачена, грошові кошти в сумі 17 124,30 доларів США позивачу не були передані.
Таким чином, позивач вказує, що станом на дату звернення до суду із цією позовною заявою, відповідачем зобов`язання передбачені Договором не виконані, грошові кошти в сумі 17 124,30 доларів США позивачу, в строк передбачений п. 3.1 Договору, не сплачені, що є порушенням вимог ст.ст. 526, 629, 692 ЦК України.
Так, відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання, станом на 15.07.2019 р. кількість днів прострочення, за період з 01.06.2017 р. по 10.06.2019 р., становить 775.
Отже, з урахуванням положень ст.ст. 611, 625, 692 ЦК України, позивач зазначає, що заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за Договором станом на 15.07.2019 р. становить 18 215,09 долари США, і складається з: 17 124,30 доларів США - вартості переданого права вимоги (основний борг); 1 090,79 доларів США - 3% річних за період з 01.06.2017 р. по 15.07.2019 р. (17 124,30 *3%*775/365).
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. Зокрема, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Водночас, статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Так, відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи позицію викладену у Постанові Великої Палати Верховного Суду, дн зазначено, що «Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України».
Таким чином, проаналізувавши вищезазначене та враховуючи розрахунок позивача, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача заборгованості за укладеним між сторонами договором відступлення прав вимоги, оскільки відповідачем до суду не подано жодних документів, які б спростовували твердження позивача, а саме: рішення суду щодо визнання договору відступлення прав вимоги недійним, документів, які б підтверджували факт виконання відповідачем зобов`язання, яке він взяв на себе.
У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про обґрунтованість позову, а протилежного стороною відповідача суду не доведено.
Згідно з ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 4 692,31 грн. підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 651, 653, 1054 ЦК України; ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264,265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 заборгованість за договором відступлення права вимоги від 27.05.2015 р суму 18 215 (вісімнадцять тисяч двісті п`ятнадцять) доларів США 09 центів.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 692 (чотири тисячі шістсот дев`яності дві) грн. 31 коп.
Позивач: місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 19.10.2020.

Суддя Т.Г. Ільєва