Провадження № 2/369/4847/20
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючого судді - Усатова Д.Д.,

за участю секретаря - Житар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач звернувсь до суду з позовом і просить визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в буд. АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, житловий будинок АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності, яке підтверджується свідоцтвом на право власності на житловий будинок від 22.02.2002 року № 73, видане на підставі рішення в/к П.П. Борщагівської сільської ради.

У вище згаданому житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який вже з лютого місяця 2019 року не проживає в даному будинку.

Вказує, що відповідач добровільно залишив без будь-яких поважних причин, вищезгаданий будинок і до цього часу в ньому не проживає, ніякого інтересу до житла не проявляє. Факт того, що ОСОБА_2 не проживає в будинку за адресою АДРЕСА_1 підтверджують актами депутата Петропавлівсько-Боріцагівської сільської ради ОСОБА_3 . Зокрема було складено три акти депутатом Петропавлівсько-Боріцагівської сільської ради ОСОБА_3 : 09.07.2020 року, 26.07.2020 року, 07.09.2020 року, якими підтверджено, що дійсно громадянин ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою з лютого місяця 2019 року. Особисті речі відповідача відсутні, поштова кореспонденція відповідачу не надходить.

З огляду на викладене просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 02.10.2020 року в справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачці 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.

Позивач в судове засідання не з`явивсь, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. 16.11.2020 подав до суду заяву, якою просив розгляд справи провести без участі позивача, вказав, що позов підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлялася належним чином. 16.11.2020 подав до суду заяву, якою просив розгляд справи провести без його участі, вказав, що позов підтримує.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.

Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22.02.2002 р., виданого на підставі рішення виконавчого комітету Петропавлівсько- Борщагівської сільської ради № 73, вбачається, що власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 не відповідає його фактичному місцю проживання та порушує права позивача, на що суд зазначає наступне.

Згідно наявного в матеріалах справи акта перевірки житлових умов на предмет встановлення факту проживання/не проживання в приміщенні зареєстрованих осіб, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 є зареєстрованим та фактично проживає лише власник будинку ОСОБА_1 . Вбачається, що у даному будинку не проживає ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірну квартиру позивачкою набуто правомірно, її право власності оформлено та зареєстровано у встановленому законом порядку, ніким не оспорене.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону.

Відповідно до законодавства, таке право виникає у власника житла, членів його сім`ї, орендаря житла, членів його сім`ї.

З точки зору ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Якщо особа, яка не є членом сім`ї власника, не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник житлового приміщення може звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації та документами, які підтверджують, що саме він є власником житлового приміщення.

Це узгоджується із правовою позицією Верховного суду України у справі № 6-709цс16, в якій зазначається, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Виходячи з викладеного вище, припинення права користування житлом у колишнього власника, таке право втратили і члени його сім`ї, оскільки право користуватися житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.

Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 41,47 Конституції України, ст.ст. 9,64,65,156 ЖК України, ст.ст. 15,16,317,319,328,383,391 ЦК України, ст.ст. 4,5,12,13,76-82,141,259,263- 265,268,273,280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д.Д.Усатов