Справа № 522/4598/20
Провадження № 2/522/4213/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Лисенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

До суду 20.03.2020 року надійшов позов ОСОБА_1 , згідно якого просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 , про що 02.11.2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис № 11319 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 02 листопада 2018 року. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Також є спадкоємець - мати позивача, відповідач по справі - ОСОБА_2 . Вказував, що був упевнений, що питання спадкування займається його мати, проте пізніше йому стало відомо про наявність заповіту, складеного на його ім`я батьком. Одразу після чого, 25 липня 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фадєєвої Дар`ї Юріївни про прийняття спадщини після смерті батька. Проте в своєму листі від 07.08.2019 року № 81/01-16 нотаріус повідомила, що позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини та запропонувала звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач вказував, що строк для подачі заяви про прийняття спадщини пропустив оскільки з 15.04.2019 по 24.07.2019 знаходився у відрядженні відповідно до довідки № 6/2 від 17.02.2020 року. Також, він не був обізнаний про наявність заповіту ВВК № 910069. За вказаних обставин звернулась до суду з дійсним позовом.

Ухвалою суду від 23.07.2020 року позов було залишено без руху, недоліки були усунуті представником позивача 30.03.2020 року.

Ухвалою суду від 31.03.2020 року провадження у справі було відкрито з призначенням до розгляду в підготовчому засіданні на 25.05.2020 року.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 21.07.2020 року.

Ухвалою суду від 09.06.2020 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_4 у Приморської державної нотаріальної контори були витребувані відомості щодо того, чи відкривалась спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у разі її наявності надати до суду належним чином завірену копію спадкової справи.

На виконання вимог ухвали суду від 09.06.2020 року до суду 20.06.2020 року та 10.07.2020 року надійшов лист завідувача нотаріальної контори із довідкою зі спадкового Реєстру, відповідно до якої інформація щодо заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 у Спадковому реєстрі відсутня.

У судове засідання 05.11.2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, від представника позивача надійшла до суду заява, згідно якої він просила справу розглядати за відсутності позивача, його представника та просила задовольнити позов.

Також, у матеріалах справи наявна заява відповідачки ОСОБА_2 , згідно якої просила справу розглядати за її відсутності та не заперечувала проти задоволення позову.

Представник Одеської міської ради поважність причин неявки суду не повідомив , жодних клопотань та заяв по суті справи не подавав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно до ч.1,3 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, зважаючи на предмет спору та строки розгляду справи, а також обізнаність сторін про існування відповідного спору, зважаючи на те, що у матеріалах справи достатньої доказів для вирішення справи по суті, суд вважає за можливе вирішити спір по суті за відсутності сторін, сповіщених належним чином.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 15.11.2020 року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із наданих суду матеріалів судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 01 жовтня 1969 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 02.11.2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис № 11319 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 02 листопада 2018 року.

Також із матеріалів справи судом встановлено, ОСОБА_3 27 серпня 2004 року склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом ОМНО Петрушенко Т.А., зареєстрований за № 2-3813, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого не складалось, все те, що йому буде належати на день смерті і на що він матиме право, у тому числі частину квартири АДРЕСА_1 заповів позивачу.

Між тим, у строк, встановлений законодавством, позивач та будь-які інші особи із заявою про прийняття спадщини після померлого дідуся до нотаріальної контори не звернулась.

Із витребуваної судом Інформаційної довідки №60822675 від 07.07.2020 року вбачається, що спадкова справа не заводилась.

Листом від 07.08.2019 року №81/01-16 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фадєєва Д.Ю. повідомила позивачу, що останній пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини та запропонувала звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, але бажає прийняти спадщину, у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Отже, позивач не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування у встановлений законом строк, а тому проживання позивача за межами України не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У справі встановлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 сплив 01 травня 2019 року, а із відповідною заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернувся в липні 2019 року.

Обґрунтовуючи поважність причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач посилався на те, що за життя ОСОБА_3 склав на його користь заповіт, однак про його існування він дізнався лише в липні 2019 року, коли повернувся з тривалого відрядження, проте не вказав яким чином дізнався про даний заповіт. Згідно довідки № 6/2 від 17.02.2020 року позивач знаходився у відрядженні з 15.04.2019 по 24.07.2019.

Між тим, як поважність причин пропуску такого строк дані обставини суд не приймає до уваги та вважає, що позивач не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування, а тому перебування його відрядження на території України не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду: від 04 березня 2020 року у справі № 640/8507/17 (провадження № 61-28865св18), від 04 червня 2020 року у справі № 601/1157/19 (провадження № 61-4901св20), від 02 квітня 2020 року у справі № 420/23/18 (провадження № 61-1883св19), у постанові від 09.11.2020 року (справа № 466/5674/17).

Також не приймає до уваги доводи позивача з приводу його необізнаності про існування відповідного заповіту, складеного батьком, оскільки позивач, який є сином спадкодавця, відноситься до першої черги спадкоємців, як це передбачає норма ст. 1261 ЦК України, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже позивач мав право звертатись із відповідною заявою про прийняття спадщини незалежно від наявності чи відсутності заповіту спадкодавця, проте у визначений законом строк зазначеного не вчинив.

Інших достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальний дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Доводи позовної заяви із приводу того, що нотаріусом не здійснено будь-яких дій щодо повідомлення позивача про відкриття спадкової справи є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не довів, що була відкрита відповідна (із матеріалів справи вбачається відсутність такої спадкової справи), а отже у нотаріуса не виникало обов`язку щодо сповіщення спадкоємців про належність відповідного заповіту.

Отже, наведена позивачем причина пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини є неповажною для надання судом додаткового строку для прийняття спадщини, з урахуванням викладеного підстав для задоволення позову судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.10,15-16,319,321,328,1216,1218, 1624,1268,1270,1272 ЦК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 19,76-81,89,141,191,210,211,223,241,247,258,259,263,265,268,280-282,354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 , АДРЕСА: АДРЕСА_2 ) до Одеської міської ради (, м. Одеса, пл. Думська, буд. 1) та ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст.354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 16.11.2020 року.

Суддя Домусчі Л.В.