Справа № 183/6803/19
№ 2/183/1520/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 02 серпня 2019 року о 17.20 год. по вул. Лісна, біля споруди 2/62 смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ЗІЛ-131», д/н НОМЕР_2 , перед початком руху та зміною напрямку руху не переконався в безпечності маневру, скоїв зіткнення з автомобілем «Citroen», д/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2019 року третю особу ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП було визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Власником транспортного засобу «ЗІЛ-131», д/н НОМЕР_2 є відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «ЗІЛ-131», д/н НОМЕР_2 не застрахована.

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 3318 від 09 серпня 2019 року вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 39 912,03 грн.

Зокрема, з метою відновлення пошкодженого транспортного засобу, позивачем ОСОБА_1 за власні кошти в розмірі 15 703,09 грн. згідно договору купівлі-продажу товару № 190819 від 19 серпня 2019 року було придбано деталь кузову автомобіля (заднє крило), яка підлягала зміні.

Таким чином, розмір майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП складає 58 115,12 грн., з яких: розмір матеріального збитку, спричиненого пошкодженням транспортного засобу в сумі 39 912,03 грн.; витрати по оплаті експертного дослідження в сумі 2 500,00 грн., а також витрати на придбання заднього крила в сумі 15 703,09 грн.

Позивач ОСОБА_5 вважає, що відповідач Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, як власник транспортного засобу «ЗІЛ-131», д/н НОМЕР_2 , повинна відшкодувати йому матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП її працівником ОСОБА_4 під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

В зв`язку з наведеним, в позовній заяві ОСОБА_1 просив суд стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на його користь матеріальну шкоду в розмірі 58 115,12 грн.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року відкрите провадження у справі.

Ухвалою суду від 03 липня 2020 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник відповідача, Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України у відзиві на позовну заяву посилався на необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову, зазначив, що матеріальну шкоду, завдану позивачу ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди повинна відшкодувати в повному обсязі безпосередньо особа, яка її завдала, тобто ОСОБА_4 , у зв`язку з чим вважає, що військова частина НОМЕР_1 є неналежним відповідачем.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача, Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, наполягав на відшкодуванні шкоди позивачу саме з винної особи ОСОБА_4 , завданої ним внаслідок ДТП.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 02 серпня 2019 року 17.20 год. в м. Дніпро по вул. Лісна, біля споруди 2/62 смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ЗІЛ-131», д/н НОМЕР_2 під керуванням третьої особи ОСОБА_4 та транспортного засобу «Citroen», д/н НОМЕР_3 , під керуванням позивача ОСОБА_1 .

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2019 року ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн., постанова набрала законної сили 07 жовтня 2019 року.

Згідно постанови суду, 02 серпня 2019 року о 17.20 год. по вул. Лісна, біля споруди 2/62 смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ЗІЛ-131», д/н НОМЕР_2 , перед початком руху та зміною напрямку руху не переконався в безпечності маневру, скоїв зіткнення з автомобілем «Citroen», д/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що власником транспортного засобу «ЗІЛ-131», д/н НОМЕР_2 є відповідач Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що підтверджується реєстраційними даними транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 09 червня 2017 року.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ЗІЛ-131», д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_4 не застрахована, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 556/тд від 19 березня 2020 року.

Судом встановлено, що власником транспортного засобу «Citroen», д/н НОМЕР_3 є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 3318 від 09 серпня 2019 року, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля «Citroen», д/н НОМЕР_3 складає 39 912,03 грн., витрати за проведення якого позивач ОСОБА_1 поніс на суму 2 500,00 грн., що підтверджується договором № 3318 від 03.08.2019 року, актом прийому передачі за договором від 09.08.2019 року в т.ч. квитанцією до прибуткового ордеру № 3318 від 06.08.2019 року.

Як зазначалося вище, в позовній заяві позивач посилається на понесенні ним витрат згідно договору купівлі-продажу № 190819 від 19 серпня 2019 року на придбання заднього крила на суму 15 703,09 грн., що підтверджується рахунком на оплату № СА00002544 від 19.08.2019 року, реалізацією товару № СА00000559 від 10.09.2019 року, зокрема квитанцією № від 10.09.2019 року, в зв`язку з чим, позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП,загальний розмір якої складає 58 115,12 грн.

Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд керується наступними нормами права.
Згідно до ч. 1,2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частиною 3 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як вже зазначалося судом, постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2019 року третю особу ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП було визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. Постанова суду набрала законної сили 24 липня 2018 року та останньою не оскаржувалася.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

В той же час, приписами частини першої статті 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Судом встановлено, що третя особа ОСОБА_6 на момент скоєння ДТП, яка виникла з його вини, з 28.08.2017 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2017 року № 121-рс є військовослужбовцем, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді пожежного пожежного взводу, що підтверджується витягом з наказу № 56 від 28 серпня 2017 року, військовим квитком серії НОМЕР_6 від 23.06.2015 року.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10 грудня 2019 року № 3261 за технікою пожежного взводу закріплений наступний особовий склад: п/п № 397 «ЗІЛ-131 А(Ц-40), військовий номер НОМЕР_2 молодший сержант ОСОБА_7 ; п/п № 398 - ЗІЛ-131 (АЦ-40), військовий номер НОМЕР_7 солдат ОСОБА_4 та п/п № 399 ГПМ-54, військовий номер 810 молодший сержант ОСОБА_8 , що підтверджується відомістю закріплення особового складу за автомобільною технікою комендантського взводу (Додаток № 18 до наказу № 3261 від 10.12.2019 року).

В день скоєння ДТП, ОСОБА_4 перебував на військовій службі, що підтверджується дорожніми листами № 654, № 655 від 01 серпня 2019 року.

Згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку . Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

В зв`язку з наведеним, саме Військова частина НОМЕР_1 повинне нести відповідальність за завдану військовослужбовцем зазначеної частини шкоду.

Приписами статті 1192 ЦК України визначено, що суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01 лютого 2012 року, «Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках», вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звернути увагу на положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

За встановлених вище обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 39 912,03 грн. та витрат понесених на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 2 500,00 грн., а всього 42 412,03 грн.

Щодо позовних вимог в частині виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, в даному випадку придбання заднього крила на суму 15 703,09 грн., суд прийшов до висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на приписи ст. 1192 ЦК України та п.14 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якими встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Таким чином, якщо позивач обрав такий спосіб відшкодування, а саме відшкодування реальної вартості втраченого (пошкодженого) майна, яка визначена експертом-автотоварознавцем, яким розрахована сума матеріальних збитків з урахуванням вартості пошкодженої деталі (тобто заднього крила), а тому, стягнення судом витрат на придбання окремої деталі, буде суперечити вимогам закону, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, що з відповідача на користь позивача належить стягнути матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 42 412,03 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За вимогами ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави.

При зверненні до суду з позовною заявою ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки є учасником бойових дій.

У зв`язку з наведеним,з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 768,40 грн.

На підставі викладено та керуючись, ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 42 412,03 грн. (сорок дві тисячі чотириста дванадцять грн. 03 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони Українина користь держави судові витрати в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження за адресою: 51272, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Черкаське;

- третя особа: ОСОБА_4 , місце проживанняза адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складене 01 жовтня 2020 року.

Суддя Д.І. Городецький