Справа № 464/7255/18 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/3194/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м.Львів

Справа №464/7255/18

Провадження № 22ц/811/3194/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1

на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова, постановлену у м. Львові 21 серпня 2019 року у складі судді Рудакова І.П.,

у справі

за скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій приватного виконавця Михайловського С.В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та скасування постанови,-

встановив:

21 грудня 2018 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця Михайловського С. В., у якій просить: визнати неправомірними дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № 57755841, яке було відкрито на підставі виконавчого листа, виданого Сихівським районним судом м. Львова 1 лютого 2017 року ОСОБА_4 ; скасувати постанову приватного виконавця від 21 листопада 2018 року про відкриття виконавчого провадження № 57755841; скасувати постанову від 21 листопада 2018 року про арешт майна боржника, яка винесена в межах виконавчого провадження № 57755841; скасувати постанову від 5 грудня 2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника, яка була винесена у межах виконавчого провадження № 57755841. В обґрунтування скарги посилається на те, що дії та рішення приватного виконавця не відповідають вимогам чинного законодавства. Зокрема, виконавчий документ, виданий судом, не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з цим приватний виконавець повернув його стягувачу. Вказує, що 21 листопада 2018 року приватний виконавець на підставі цього виконавчого документа відкрив виконавче провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження виконавець вирішив питання стягнення виконавчого збору із боржника, не врахувавши, що заборгованість за виконавчим листом частково погашена. Стверджує, що виконавчий документ пред`явлено до виконання поза межами трьохрічного строку. Всі ці обставини є підставами для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки така прийнята з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», а тому усі наступні постанови у межах виконавчого провадження також необхідно скасувати. Просить скаргу задовольнити.

Представник скаржника подав клопотання про поновлення строку звернення до суду із скаргою, оскільки договір про надання правової допомоги укладено із боржником 10 грудня 2018 року, він ознайомився із матеріалами виконавчого провадження 20 грудня 2018 року, а скаргу подав до суду 21 грудня 2018 року тобто, у межах строку звернення до суду із скаргою. Просить клопотання задовольнити.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21 серпня 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про поновлення строку на подання скарги.

Відмовлено у задоволенні скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій приватного виконавця Михайловського С.В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 листопада 2018 року № 57755841, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 листопада 2018 року № 57755841 та скасування постанови про арешт майна боржника від 21 листопада 2018 року № 57755841.

Ухвалу суду оскаржує представник ОСОБА_3 ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права. Посилаючись на доводи скарги, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця Михайловського С.В. перебуває виконавче провадження № 57755841, відкрите за виконавчим листом № 464/2571/15-ц, видане Сихівським районним судом м. Львова 1 лютого 2017 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 за договором позики 837 976,91 грн., судового збору 3 775,80 грн. (всього 841 752,71 грн.). Це підтверджено постановою про відкриття виконавчого провадження від 21 листопада 2018 року № 57755841.

На виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 7 липня 2015 року № 464/2571/15-ц видано виконавчий лист. Надалі стягувач пред`явив його до примусового виконання. Однак, 5 липня 2017 року такий повернуто стягувачу у зв`язку із невідповідністю ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (вимоги до виконавчого документа), а саме: відсутня інформація про дату народження боржника, невірно вказано прізвище стягувача, відсутня інформація про реєстраційний номер облікової картки платника податків стягувача, адреса стягувача не відповідає даним паспорта.

Ухвалою суду від 23 листопада 2018 року ці недоліки усунуто у відповідності до ч. 1 ст. 432 ЦПК України про виправлення помилок у виконавчому листі.

З матеріалів справи вбачається, що 21 листопада 2018 року приватний виконавець відкрив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 464/2571/15-ц. У постанові про відкриття провадження зазначено вірні відомості, які були підставою для прийняття повідомлення від 5 липня 2018 року.

Недоліки, вказані у повідомленні від 5 липня 2018 року, усунуті стягувачем у повторній заяві про примусове виконання виконавчого листа № 464/2571/15-ц, адже стосувались у більшості відомостей про стягувача, який мав можливість їх усунути самостійно.

Інформація про дату народження боржника, у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та з метою захисту інтересів стягувача може бути отримана виконавцем у відповідній установі.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки суд видає лише один виконавчий лист у разі якщо судове рішення прийнято на користь одного позивача і проти одного відповідача відповідно до ст. 431 ЦПК України, а наявні у нього помилки можуть бути усунуті згідно із ст. 432 цього Кодексу. Тому стягувач правомірно пред`явив той самий виконавчий документ до примусового виконання.

Трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання переривався у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Встановлено, що рішення суду набрало законної сили 17 липня 2015 року, стягувач звернувся до приватного виконавця із заявою про примусове виконання 4 липня 2018 року, тобто у межах встановленого строку.

Суду не подано доказів, які б свідчили про обізнаність приватного виконавця про часткову сплату боржником заборгованості за рішенням суду.

У постанові про відкриття виконавчого провадження вірно вказано дані про боржника та стягувача, будь-яких неправомірних дій щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження із сторони приватного виконавця судом першої інстанції не встановлено.

21 листопада 2018 року приватним виконавцем Михайловським С.В. винесено постанову про арешт майна боржника з примусового виконання виконавчого листа № 464/2571/15-ц у виконавчому провадженні № 57755841.

Відповідного до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 56 цього Закону постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

На підставі встановленого, суд прийшов до вірного висновку, що постанова про арешт майна боржника у межах суми стягнення, з урахуванням розміру основної винагороди приватного виконавця, можливих витрат виконавчого провадження та штрафів прийнята з дотриманням вимог, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

5 грудня 2018 року приватним виконавцем, у межах виконавчого провадження № 57755841 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Постанова винесена у зв`язку із встановленням приватним виконавцем у процесі вчинення виконавчих дій отримання боржником пенсії в ГУ ПФ України у Львівській області, а тому з метою реального виконання судового рішення винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

ОСОБА_3 не довела наявності у неї іншого рухомого і нерухомого майна, грошових коштів для покриття заборгованості перед стягувачем.

Встановлено, що в діях приватного виконавця відсутні обставини вчинення неправомірних дій щодо винесення спірних постанов.

Згідно із ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до Закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З метою надання можливості реалізації боржником свого права на оскарження дій, рішень приватного виконавця, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що причина пропуску строку звернення до суду із скаргою є поважною і поновив такий строк.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391, ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді