Справа № 344/3478/20
Провадження № 2/344/2094/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ковалюк І.П.,

секретаря Караїм Ю.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Івано-Франківська про визначення частки у спадковому майні та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовом до Територіальної громади міста Івано-Франківська про визначення частки у спадковому майні та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Івано-Франківську померла її мати ОСОБА_3 . Державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за номером у Спадковому реєстрі 63659271 № 52/2019 після смерті її матері ОСОБА_3 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.11.2019 р. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/2 частки домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . До складу спадкового майна померлої входить також частка земельної ділянки - Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ІФ № 165/02-008324/2 площею 0,0714 га, кадастровий номер земельної ділянки :08:008:0443, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ІФ № 165/02-008324/2 земельна ділянка належала на праві спільної часткової власності її матері ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Оскільки, в державному актів не зазначена частка в спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0714 га, кадастровий номер земельної ділянки :08:008:0443, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , чинне законодавство не надає права нотаріусу здійснювати визначення частки померлої, а тому Державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки. Враховуючи наведене просила: визначити частку в праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0714 га, кадастровий номер земельної ділянки :08:008:0443, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що становить 1/2 частки вищезазначеної земельної ділянки; визнати за нею - ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0714 га, кадастровий номер земельної ділянки :08:008:0443, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні поклалася на розсуд суду, просить прийняти рішення відповідно до наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позову обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно д ост. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст .4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

На виконання ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.09.2020 року Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою надано засвідчені копії документів спадкової справи №52/2019 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.11.2019 року видане державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А.М., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , 1938 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається: з 1/2 (однієї другої) частки домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказане; майно належить спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Стецьків М.І., державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори 19 листопада 1999 року по реєстру №ЗД-1219 зареєстрованого в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 22.11.1999 року у реєстрову книгу №1, за реєстровим №95, реєстраційний номер майна:27812328.

Відповідно до копії архівного витягу з Рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 19.06.2001 року № 248 Про матеріали міського відділу земельних ресурсів, вирішено: затвердити матеріали земельно-кадастрової інвентаризації та передати у спільну-часткову приватну власність земельну ділянку для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0714 га на АДРЕСА_1 , громадям ОСОБА_5 (1/6 будинковолодіння), ОСОБА_4 (1/6 будинковолодіння), ОСОБА_6 (1/6 будинковолодіння) ОСОБА_3 (1/2 будинковолодіння).

Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю Серія ІФ № 165/02-008324/2, Державник акт видано ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 19.06.2001 року № 248, на земельну ділянку площею 0,0714 гектарів, земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_1 . Землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд/присадибна ділянка/.

Листом від 20 грудня 2019 року за вих. № 3771/02-14 перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1 , що Свідоцтво про право на спадщину на майна померлого не може бути видано, оскільки частка померлого ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на земельну ділянку не визначена.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Разом з тим, частинами 1 та 2 статті 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч. 1ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно з ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Згідно із ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

При цьому зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Такого висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.4 інформаційного листа від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Частинами 4, 5 ст.89 ЗК України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. Відповідні роз`яснення містять положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Оскільки померлій ОСОБА_3 на момент смерті належало ? частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, то її частка у земельній ділянці на момент смерті становила відповідно 1/2, що пропорційно до її частки у праві власності на житловий будинок, що також підтверджується архівним витягом з Рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 19.06.2001 року № 248 Про матеріали міського відділу земельних ресурсів.

Право власності ОСОБА_3 на частку в земельній ділянці входить до спадкової маси, на яку відкрилась спадщина після її смерті, та може спадкуватись на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.1 ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно із ч.2 ст.1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

При цьому Пленум Верховного суду України у п.10 постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» звернув увагу судів на те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як передбаченост.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку у разі відсутності документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 55,124 Конституції України, ст. ст. 355, 357, 368, 372, 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1262, 1267,1 268 ЦК України, ст.ст. 86, 89, 120, 158 ЗК України, керуючись ст.ст. 2, 12,13,76,81, 89, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Івано-Франківська про визначення частки у спадковому майні та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, - задовольнити.

Визначити частку в праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0714 га, кадастровий номер земельної ділянки :08:008:0443, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що становить 1/2 частки вищезазначеної земельної ділянки.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0714 га, кадастровий номер земельної ділянки :08:008:0443, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_3 , 1938 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ковалюк І.П.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12 листопада 2020 року.