ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2796/20 Справа № 212/1932/19 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Управління Державної казначейської служби України

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Прокуратури Дніпропетровської області на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2019 року, яке ухвалене суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 26 листопада 2019 року -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України, треті особи - слідчий СВ Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління поліції в Дніпропетровській області Кохват Д.В., Прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_2 . За фактом його смерті було порушено кримінальне провадження № 0002852 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Позивач вважає, що органи досудового розслідування тривалий час проводять розслідування факту смерті її сина та не встановлюють обставин його смерті, тривалий час не встановлено винних осіб, неодноразово безпідставно закривалось кримінальне провадження, постанови про закриття кримінального провадження скасовувались, у зв`язку з неналежним розслідуванням кримінального провадження, чим спричиняють їй моральні страждання, тому посилається на бездіяльність посадових осіб органу державної влади, просила суд стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди солідарно у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна - Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 50 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

В решті частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області подали апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На думку апелянта судом не враховано, що позовні вимоги позивача обґрунтовані вимогою ЗУ «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», однак до даних правовідносин норми зазначеного закону не застосовуються.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності причинно наслідкового зв`язку між діями Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та шкодою та протиправних, незаконних дій або бездіяльності органів прокуратури та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, які б давали правові підставі для задоволення її позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачу.

В апеляційній скарзі Прокуратура Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зокрема вважає, що судом не враховано, що позовні вимоги позивача обґрунтовані ЗУ «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», однак до даних правовідносин норми зазначеного закону не застосовуються.

Прокуратура Дніпропетровської області звертає увагу на те, що позивач має статус потерпілої у кримінальному провадженні, однак норми ч. 1 ст. 1176 ЦК України не регулюють спірні правовідносини, тому суд безпідставно їх застосував у рішенні.

На думку апелянта, доводи позивача про численні порушення прав позивача з огляду на наявність ухвал слідчого судді та постанов про скасування постанов про закриття кримінального провадження не свідчать про безумовне заподіяння позивачу моральної шкоди.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги висновки ВС, викладені в Постанові від 30 січня 2019 року по справі №199/1478/17.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності причинно наслідкового зв`язку між діями Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та шкодою.

У відзиві на апеляційні скарги позивач зазначає про те, що рішення суду законне та обґрунтоване, постановлене без порушення норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду просила залишити без змін, а апеляційні скарги залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника Прокуратури Дніпропетровської області Кобзисту А.В., в режимі відеоконференції, яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, та підтримала апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області; представника Управління державної казначейської служби Гайдук В.В., яка підтримала апеляційні скарги Прокуратури Дніпропетровської області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, просила їх задовольнити, позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_3 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційних скарг, просили рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, відзиву позивача на апеляційні скарги Прокуратури Дніпропетровської області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27 листопада 2017 року слідчим СВ Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному проваджені №0002852 за фактом смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внесено відомості до СРДР за №000285.

Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження від 01 грудня 2017 року старшим слідчим Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області майором поліції кримінальне провадження №0002852 від 27 листопада 2017 року закрито, на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Відповідно до Постанови в.о. керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області радником юстиції Рижкова О.В. від 20 квітня 2018 року, постанова старшого слідчого Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 01 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0002852 скасована, як винесена передчасно, оскільки не допитано в якості свідків осіб, яким відомі обставини події, що мали місце 27 листопада 2017 року та близьких родичів, в тому числі мати померлого ОСОБА_1 .

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року зобов`язано старшого слідчого Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області визнати ОСОБА_1 потерпілою по кримінальному провадженню №0002852 від 27 листопада 2017 року.

Згідно Постанови старшого слідчого Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 05 липня 2018 року визнано в якості потерпілої у досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002852 від 27 листопада 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження від 10 вересня 2018 року старшим слідчим Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження №0002852 від 27 листопада 2017 року закрито, на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушенні передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2019 року постанова старшого слідчого Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 10 вересня 2018 року про закриття кримінального провадження №0002852 скасована, оскільки слідчим Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області під час здійснення досудового розслідування не були здійсненні всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) дії направлені на встановлення обставин кримінального правопорушення, у тому числі залишились не допитаними у якості свідків осіб, яким відомі обставини події, що мали місце 27 листопада 2017 року та близьких родичів, в тому числі мати померлого ОСОБА_1 .

Згідно Постанови слідчого Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 02 вересня 2019 року кримінальне провадження №0002852 від 27 листопада 2017 року закрито, на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушенні передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2020 року постанова слідчого Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 02 вересня 2019 року про закриття кримінального провадження №0002852 від 27 листопада 2017 року скасована як передчасна, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які дані про огляд мобільного телефону померлого ОСОБА_2 , встановлення контактів осіб, яким він телефонував незадовго до смерті, їх допиту в якості свідків.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що права ОСОБА_4 , яка є потерпілою у кримінальному провадженні №0002852 за ч.1 ст. 115 КК України, за фактом смерті її сина ОСОБА_2 , є порушеними, що в свою чергу є наслідком завдання моральної шкоди та її відшкодування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача Управління Державної казначейської служби України на користь позивача моральної шкоди шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України та розміром відшкодування моральної шкоди, однак, вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення посилання на норми матеріального права ст.1176 ЦК України, як на підставу для задоволення позову, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу), про що зазначив Верховний Суд України у своїй Постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17.

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідний правовий висновок викладений у Постановах Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі № 233/1997/18, від 19 березня 2020 року у справі №686/13212/19.

Пунктами 3, 4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Поняття доказів розкрито у частині 1 статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу, як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (§ 135 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. the UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; $. 95 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, гарантованих статтею 6 Конвенції (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine) від 30 березня 2004 року, заява № 66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою ($ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є матір`ю померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . За фактом смерті сина позивача було відкрито кримінальне провадження. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 01 грудня 2017 року старшим слідчим Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження №0002852 від 27 листопада 2017 року закрито, на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Постановою в.о. керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області від 20 квітня 2018 року, постанова про закриття кримінального провадження від 01 грудня 2017 року старшим слідчим Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження №0002852 від 27 листопада 2017 року скасована, як винесена передчасно, оскільки не допитано в якості свідків осіб, яким відомі обставини події, що мали місце 27 листопада 2017 року та близьких родичів, в тому числі мати померлого ОСОБА_1

10 вересня 2018 року постановою старшого слідчого Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження №0002852 від 27 листопада 2017 року закрито, на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушенні передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2019 року постанова старшого слідчого Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження №0002852 від 27 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження від 10 вересня 2018 року скасована, оскільки слідчим Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області під час здійснення досудового розслідування не були здійсненні всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) дії направлені на встановлення обставин кримінального правопорушення, у тому числі залишились не допитаними у якості свідків осіб, яким відомі обставини події, що мали місце 27 листопада 2017 року та близьких родичів, в тому числі мати померлого ОСОБА_1

02 вересня 2019 року постановою слідчого Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження №0002852 від 27 листопада 2017 року закрито, на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушенні передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2020 року постанова слідчого Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження №0002852 від 27 листопада 2017 року закрито, на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України від 02 вересня 2019 року, скасована як передчасна, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які дані про огляд мобільного телефону померлого ОСОБА_2 , встановлення контактів осіб, яким він телефонував незадовго до смерті, їх допиту в якості свідків

Крім того, позивач ОСОБА_1 , як матір померлого, зверталась до слідчих органів про визнання її потерпілою, проте її право було реалізовано лише ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року, якою зобов`язано старшого слідчого Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області визнати ОСОБА_1 потерпілою по кримінальному провадженню №0002852 від 27 листопада 2017 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки бездіяльність посадових осіб органу державної влади та надмірна тривалість кримінального провадження за фактом смерті сина позивача, призвела до її моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю заявляти неодноразові вимоги до органів досудового розслідування виконати їх посадові обов`язки, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, перебування у напруженому психологічному стані, що призвело до душевних та емоційних страждань, порушення свого звичайного способу життя і витрачання додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Прокуратури Дніпропетровської області про те, що позовні вимоги позивача обґрунтовані ЗУ «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», однак до даних правовідносин норми зазначеного закону не застосовуються, оскільки посилання суду на ЗУ «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» не є підставою для задоволення позову.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Прокуратури Дніпропетровської області про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновки ВС, викладені в Постанові від 30 січня 2019 року по справі №199/1478/17, оскільки предметом спору у зазначеній справі є бездіяльності прокурора Кіровського району м. Дніпропетровська Токаря Р. М. щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі заяви позивача про кримінальне правопорушення від 05 серпня 2013 року, тому не є подібними до правовідносин у даній цивільній справі.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Прокуратури Дніпропетровської області про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності причинно наслідкового зв`язку між діями Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, незаконними діями або бездіяльністю органів прокуратури та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та спричиненню позивачу шкоди, які б давали правові підставі для задоволення її позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки як вбачається з матеріалів справи, за фактом смерті сина позивача було відкрито кримінальне провадження 27 листопада 2017 року, яке неодноразово було закрито слідчим за відсутності події та складу кримінального правопорушення, з чим неодноразово не погодилась прокуратура та суди та скасовували відповідні постанови, у зв`язку з неналежними розслідуванням кримінального провадження, тому надмірна тривалість кримінального провадження та бездіяльність посадових осіб органу державної влади призвела до моральних страждань позивача, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є підставою для відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення врахував, що будь-якого іншого засобу, окрім звернення потерпілої до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, як то в межах кримінального провадження, чи в порядку цивільного судочинства, в національному законодавстві не існує, а реалізації такого способу захисту порушеного права позивача перешкоджає незавершене досудове розслідування, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби Україниу вигляді одноразового відшкодування у розмірі 50 000 гривень.

Однак, при розгляді справи суд першої інстанції послався на норми матеріального права ст. 1176 ЦК України, при цьому колегія суддів вважає що вони на правильність судового рішення не впливають, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача грошових коштів на відшкодування моральної шкоди з держави відповідно до статті 1174 ЦК України.

За таких обставин з мотивувальної частини рішення суду підлягає виключенню, як на підставу для часткового задоволення позовних вимог, посилання суду на ст. 1176 ЦК України.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Прокуратури Дніпропетровської області в частині застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норми ч. 1 ст. 1176 ЦК України, яка не регулює спірні правовідносини заслуговують на увагу, а рішення суду в цій частині повинно бути змінено та виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на ч. 1 ст. 1176 ЦК України, як на підставу для задоволення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Прокуратури Дніпропетровської області, рішення суду першої інстанції зміні та виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання на норми матеріального права ч. 1 ст. 1176 ЦК України, як на підставу для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Прокуратури Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2019 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на ст. 1176 ЦК України, як на підставу для задоволення позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: