Справа № 446/2417/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2020 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бакай І. А.

при секретарі Новосад І.В.

розглянувши в м. Кам`янка-Бузька Львівської області в залі суду у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частки житлового будинку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати житловий будинок, господарські будівлі і споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та мебельну стінку, спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , також просить поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши ОСОБА_1 : Ѕ частку житлового будинку та господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частину мебельної стінки та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що добровільно розділити спільне майно вони не можуть.

Позивач в судове засідання подав заяву, в якій просить позов розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибула, хоча про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила і від неї не надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності.

На підставі ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі не повідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з"явилися в судове засідання без поважних причин.

У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч.2 ст. 247ЦПКУкраїни, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як встановлено в судовому засіданні, 15 грудня 1992 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 від даного шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_3

Судом встановлено, що 03.01.2019 р. рішенням суду, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2001 р., сторони по справі купили житловий будинок, разом з господарськими будівлями та спорудами, житловою площею, 47,0 м. кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку серії АВР № 411978 укладеного 03 квітня 2001 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_2 , який нотаріально посвідчений державним нотаріусом Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори, реєстр № 1029.

В подальшому було здійснено добудову до будинку загальної площею 30.7 м.кв. Факт добудови до будинку загальною площею 30,7 м.кв., підтверджується копією технічного паспорта на будинок.

Як зазначає позивач, що за спільні кошти у 2006 році ними була придбана в кредит мебельна стінка вартістю - 5070,00 грн., яка станом на сьогодні знаходиться у кімнаті, яку займає відповідач. Факт придбання мебельної стінки вартістю 5070,00 грн. підтверджується копією графіка сплати кредиту.

Факт проживання сторін за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується довідкою про місце проживання та склад сім`ї № 1097, яка видана 02.11.2018 року Запитівською селищною радою.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280 354 ЦПК України, ст.ст. 60, 69-71 СК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частки житлового будинку - задовольнити.

Визнати житловий будинок, господарські будівлі і споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та мебельну стінку спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виділивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : Ѕ частку житлового будинку та господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та на Ѕ частину мебельної стінки.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та на Ѕ частину мебельної стінки.

Заочне рішення може бути переглянуте Кам"янка-Бузьким районним судом Львівської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи

Позивач: ОСОБА_1 карта фізичної особи платника податків № НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: Бакай І.А.