Справа № 345/2245/19
Провадження № 22-ц/4808/1038/20
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
12 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.
суддів: Горейко М.Д., Томин О.О.,
за участю секретаря Капущак С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за їхнім позовом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Завійська сільська рада Калуського району, до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками,
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 04 листопада 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Завійська сільська рада Калуського району, до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Малетина А.Я. залишено без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 04 листопада 2019 року - без змін.

05 листопада 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяву про стягнення судових витрат, оскільки апеляційним судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою. При цьому у відзиві на апеляційну скаргу ними було подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження зазначених витрат до заяви долучено договори про надання правової допомоги від 09 вересня та 02 жовтня 2020 року, укладені з адвокатами Лютак Л.Л., Шевченко Н.П., квитанції №№418633, 418631, 499402, 499401 від 02 листопада 2020 року, акти прийому-передачі послуг від 02 листопада 2020 року з детальним описом робіт, виконаних адвокатами Лютак Л.Л. та Шевченко Н.П. З огляду на це просили стягнути з ОСОБА_3 на їх користь по 2500,00 грн витрат за надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.

Оскільки заява про ухвалення додаткового рішення не містить клопотання про розгляд питання в судовому засіданні, необхідність розгляду заяви з викликом учасників справи відсутня. Разом з тим копію заяви було направлено іншим учасникам справи та роз`яснено їм право подати до суду апеляційної інстанції свої міркування або заперечення стосовно стягнення на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судових витрат.

Представником апелянта ОСОБА_3 - адвокатом Малетиним А.Я. направлено до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. При цьому зазначено, що в порушення вимог закону заявлений позивачами розмір витрат адвокатів 1000,00 грн за годину, в тому числі і за участь в судовому засіданні, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг та складністю справи. Аналогічно необгрунтованими та неспівмірними з реальним обсягом такої допомоги є витрати щодо складання відзиву, адже він складений від двох позивачів, не містить грунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права,значною мірою(текстуально й по суті) відтворює доводи їхньої позовної заяви та мотиви рішення суду, що відповідно не вимагало значного обсягу технічних робіт. З огляду на вищезазначене вважав реальними витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як передбачено статтею 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Підставою для відшкодування відповідних судових витрат, в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу, є довіреність або ордер, виданий згідно Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»,детальний опис робіт (наданих послуг), а також відповідні докази на підтвердження таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами у відзиві на апеляційну скаргу було заявлено клопотання про стягнення з апелянта витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Зокрема, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розрахунок суми яких складає 5 000,00 грн (а.с. 180 т.1).

А отже клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розподіл цих судових витрат не було вирішено під час перегляду справи апеляційним судом.

Протягом п`яти днів після ухвалення постанови позивачами подано докази, що підтверджують такі витрати. Зокрема, договір про надання правової допомоги №09/09 від 09 вересня 2020 року, укладений з адвокатом Лютак Л.Л., договір про надання правової допомоги від 02 жовтня 2020 року з адвокатом Шевченко Н.П, два акти прийому-передачі послуг від 02 листопада 2020 року, квитанції №№418633, 418631, 499402, 499401 від 02 листопада 2020 року про перерахунок коштів за надання цієї допомоги в розмірі 5 000,00 грн (а.с. 40-47 т.2).

В матеріалах справи також міститься ордер, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги, згідно якого адвокат Шевченко Н.П. уповноважена представляти інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в апеляційному суді (а.с.190 т.1).

Зі змісту цих доказів вбачається, що правнича допомога ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при розгляді справи в суді апеляційної інстанції полягала у вивченні та аналізі адвокатом Лютак Л.І. апеляційної скарги, підготовці відзиву на скаргу та участь адвоката Шевченко Н.М. у судовому засіданні 02 листопада 2020 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 цього закону).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справа № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15 та інших.

Оскільки при ухваленні апеляційним судом постанови від 02 листопада 2020 року в даній справі не було вирішено питання про судові витрати, подана позивачами заява про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає до часткового задоволення.

При цьому суд враховує заперечення представника апелянта Малетина А.Я. щодо стягнення зазначеного позивачами розміру витрат на професійну правничу допомогу, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування. Відповідно приходить висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх відшкодування судом в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності цих витрат.

З опису послуг вбачається, що такі надавалися ОСОБА_2 і ОСОБА_1 адвокатами Лютак Л.Л., Шевченко Н.П. та полягають у здійсненні правового аналізу документів, складанні відзиву на апеляційну скаргу та участі в судовому засіданні.

Проте при вирішенні питання про співмірність витрат на правничу допомогу в апеляційному суді, суд враховує, що юридичний супровід справи почався зі стадії підготовки позовної заяви, коли була опрацьована правова позиція. Адвокати приймали участь у судових засіданнях в суді першої інстанції при дослідженні наданих сторонами доказів та ухваленні судового рішення. А тому підготовка адвокатом відзиву не потребувала поглибленого вивчення змісту апеляційної скарги та великої за обсягом роботи для підготовки тексту відзиву.

Разом з тим як вбачається з протоколу судового засідання адвокат Шевченко Н.П. брала участь в судовому засіданні 02 листопада 2020 року, яке тривало 1 годину 17 хвилин, а тому вартість в 1 500 грн в акті прийому-передачі зазначеної послуги є реальною.

Відтак, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатами роботи, критерію необхідності подання відзиву на апеляційну скаргу та значимості таких дій у справі, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, заперечення апелянта щодо їх відшкодування, колегія суддів вважає, що зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у 5 000,00 грн належним чином не обґрунтований, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та стягнення на їх користь з ОСОБА_3 4000,00 грн (по 2000,00 грн кожній) витрат на професійну правничу допомогу, що відповідатиме критерію розумної необхідності цих витрат.

А отже є підстави для прийняття додаткової постанови відповідно до положень статті 270 ЦПК України.

Керуючись статтями 137, 141, 270, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив :

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) по 2 000,00 грн кожній на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: М.Д. Горейко

О.О. Томин

Повний текст додаткової постанови виготовлено 12 листопада 2020 року