Справа № 296/5577/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" жовтня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Туровської К.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в червні 2018 року звернувся до суду із позовом, в обгрунтування якого вказав, що 14.07.2015 ОСОБА_4 , керуючи автомобілем КІА, днз НОМЕР_1 , на вул. Баранова в м.Житомирі, виконуючи маневр розвороту, не переконався в безпечності маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2110, днз НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина ОСОБА_4 в скоєнні ДТП повністю доведена, проте останній відмовлявся добровільно відшкодовувати завдану шкоду, судові засідання тривали два роки, під час яких ОСОБА_4 неодноразово називав ОСОБА_1 «аферистом» та звинувачував у тому, що останній спеціально скоїв аварію. Такі висловлювання принижували честь, гідність та ділову репутацію позивача і завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює в 20 000 грн. та просить стягнути цю суму на свою користь з відповідача.

13.06.2018 суддею Корольовського районного суду м.Житомира Галасюком Р.А. у справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін.

20.11.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав за необгрунтованістю та просив відмовити в його задоволенні.

У зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_5 , на підставі повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, справу передано судді Сингаївському О.П. та ухвалою від 23.09.2019 прийнято ним до свого провадження.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити з тих же підстав.

Представник відповідача позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні за необгрунтованістю.

Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та приходить до наступного висновку.

14.07.2015 ОСОБА_4 , керуючи автомобілем КІА, днз НОМЕР_1 , на вул. Баранова в м.Житомирі, виконуючи маневр розвороту, не переконався в безпечності маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2110, днз НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина ОСОБА_4 в скоєнні ДТП встановлена постановою Черняхівського районного суду Житомирської області від 05.11.2015, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Житомирської області від 22.12.2015.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05.04.2017 задоволено позов ОСОБА_6 (власниці автомобіля, яким керував ОСОБА_1 ) та стягнуто із ОСОБА_3 950 грн. матеріальної шкоди.

Вказане рішення постановою апеляційного суду Житомирської області від 10.04.2018 залишено без змін.

Позивач в судовому засіданні стверджує, що ОСОБА_4 не визнавав своєї вини у вчиненні ДТП, відмовлявся добровільно відшкодовувати шкоду та виплачувати 950 грн. франшизи, в зв`язку з чим протягом двох років ОСОБА_1 змушений був шукати правди по судах. Під час судових засідань відповідач неодноразово звинувачував його в тому, що він сам спеціально створив аварійну ситуацію та називав «аферистом». Таким діями відповідача, які полягають у затягуванні судових спорів, порушенні нормального ритму життя та безпідставних звинуваченнях, позивачу спричинено моральну шкоду.

У відповідності до статті 64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені.

Правовідносини по справі регулюються статтями 1166, 1167 та статтею 23 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 1 частини 2 цієї статті моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Отже, у справах про відшкодування матеріальної і моральної шкоди позивач має довести факт заподіяння цієї шкоди, її розмір, протиправність поведінки її заподіювача, а також причинний зв`язок між цією поведінкою та шкодою, а відповідач - відсутність своєї вини у заподіянні цієї шкоди.

Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з положень пункту 3 роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків

Згідно з пунктом 5 роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Аналізуючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, оскільки автомобіль ВАЗ 2110, днз НОМЕР_2 , яким він керував на момент ДТП, було пошкоджено з вини відповідача, у зв`язку з чим позивач беззаперечно зазнав моральних переживань та змушений був докладати додаткових зусиль для врегулювання питань, пов`язаних із наслідками ДТП, а також зазнав переживань з приводу неправомірної поведінки відповідача, пов`язаної з вчиненням ДТП та відмовою добровільно відшкодувати завдану шкоду.

Разом з тим, позивачем не надано доказів завдання моральної шкоди відповідачем внаслідок звинувачень у навмисному створенні ним аварійної ситуації та називання «аферистом». Позивачем не заявлено клопотань про витребовування таких доказів чи допиту свідків, які б могли це підтвердити, а також не обгрунтовано належними доказами наявності причинно-наслідкового зв"язку між такою поведінкою та завданою шкодою.

Враховуючи викладене, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за можливе задовольнити позов частково і визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві, в сумі 1000 грн., а в решті позовних вимог - відмовити за необгрунтованістю.

Керуючись ст.10, 11, 12, 81, 141, 258, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 000 (одну тисячу) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід державного бюджету України судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира на протязі місяця з дня його проголошення.

Cуддя О. П. Сингаївський

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_2