Дата документу 05.11.2020 Справа № 554/2831/18
Провадження № 2/554/25/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.,

при секретарі - Милостюк А.С.

за участю позивача - ОСОБА_4 , представника позивача - ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 19 квітня 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому прохала:

- визнати об`єктами спільної сумісної власності грошову суму у загальному розмірі 405 527, 49 грн. та автомобіль марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 150 000 грн.,

- стягнути на її користь з відповідача 277 763 , 74 грн., тобто Ѕ частину вартість спільного майна подружжя,

- стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесені судові витрати по справі.

В обґрунтування позову зазначила, що нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб 22 листопада 2013 року, який розірвано 21 листопада 2017 року. В період шлюбу спільно з відповідачем набуто майно, а саме грошові кошти у сумі 405 527 грн. 49 коп. та 28 вересня 2016 року автомобіль марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. НОМЕР_1 , за 150 000 грн., тому вони є спільним майном подружжя. При цьому, 200 000 грн. зберігалися на депозитному рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанку» відповідно до укладеного нею договору № SAMDNWFD100 від 15 травня 2017 року PRC. Під час укладення даного договору, ОСОБА_1 був зазначений довіреною особою, тому мав право на зняття коштів із депозитного рахунку та скористався цим право, знявши 16 серпня 2017 року депозит із нарахованими відсотками у сумі 205 527 грн. 49 коп. та розпорядився ними самостійно, на власний розсуд без її згоди, не в її інтересах та не в інтересах сім`ї, приховавши грошові кошти. Також на ім`я ОСОБА_1 у період шлюбу був відкритий депозитний рахунок у ПАТ «Акцент-Банк», на якому зберігався вклад у сумі 200 000 грн. , що також є спільним сумісним майном подружжя. Даним депозитним рахунком відповідач розпоряджається самостійно, без її письмової згоди. 28 вересня 2016 року у шлюбі був придбаний автомобіль марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. НОМЕР_1 , за 150 000 грн., який у був зареєстрований на ОСОБА_1 . У січні 2018 року ОСОБА_1 без її згоди зняв даний автомобіль з реєстраційного обліку та реалізував сторонній особі, витративши кошти на свої потреби. Вказане майно підлягає поділу у рівних частках, а оскільки відповідач самостійно розпорядився грошовими коштами з депозитного рахунку у сумі 205 527, 49 грн. та продовжує самостійно володіти депозитними коштами у сумі 200 000 грн., а автомобіль вартість 150 000 грн. був реалізований ним без її згоди, вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 половину вартості спільного майна (том 1 а.с.2-6).

Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Шевської О.І. від 20 квітня 2018 року відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження (том 1 а.с.16).

Від відповідача ОСОБА_1 02 липня 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_4 про визнання шлюбу, укладеним між ним та ОСОБА_4 22 листопада 2013 року та розірваного 21 листопада 2017 року недійсним з моменту укладення, тобто з 22.11.2013 року.

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 з 22.11.2013 року по 21.11.2017 року. Перед реєстрацією шлюбу ОСОБА_4 за час їхнього знайомства, наполягала на реєстрації шлюбу, переконувала його, що бажає створити сім`ю. Від першого шлюбу відповідач має дитину, після укладення шлюбу наполягала, щоб вони жили у його квартирі, хоча відповідач має свою квартиру. У серпні 2017 року він дізнався, що відповідач без укладення угоди здає свою квартиру в оренду і за це отримує кошти, при цьому оформила субсидію в Управлінні соціального захисту. Також відповідач з 2016 року тримала на депозиті грошові кошти у сумі 200 000 грн. невідомого походження, хоча в декларації про доходи для отримання субсидії їх не вказувала. Після того, як за проханням ОСОБА_4 він зняв кошти з депозиту по довіреності, ОСОБА_4 змінила до нього ставлення, вечорами була відсутня вдома, з`являючись, вчиняла сварки, перестала підтримувати з ним шлюбні відносини. Він є інвалідом другої групи і йому протипоказана психо-емоційна напруга. Знаючи це, ОСОБА_4 постійно вчиняла сварки, провокуючи його на бійки, в результаті погіршення стану його здоров`я, йому було зроблено складну операцію у липні 2017 року. У вересні 2017 року відповідач йому заявила, що з самого початку його не кохала, як чоловік він її не цікавив, так як є інвалідом другої групи, дітей народжувати вона не хотіла. ОСОБА_4 уклала шлюб, так як їй з дитиною потрібне було житло, а свою квартиру вона незаконно здавала в оренду і за це отримувала кошти, які витрачала на свої потреби. Свою ж пенсію він витрачав на потреби родини, її неповнолітню дитину. Кошти, які лежали на депозиті у відповідача, остання намагається отримати повторно через суд, оскільки вже їх витратила. Вважає, що шлюб укладений між ним та відповідачем є недійсним, а тому між ними не виникло прав та обов`язків як подружжя (том 1 а.с.38-40).

Відповідач ОСОБА_1 надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував у повному обсязі. Вказав, що з листопада 2013 року по листопад 2017 року йому була нарахована пенсія у сумі 155 572 грн. 66 коп., з якої утримано аліменти за період з 01.11.2013 року по 30.11.2017 року у сумі 25 928 грн. 89 коп. та поштові витрати за пересилання аліментів у сумі 746 грн. 24 коп. Всі витрати за період шлюбу фактично порахувати неможливо, однак враховуючи розмір прожиткового мінімуму на особу, він витратив за ці роки 26 534 грн., в його розпорядженні залишилося 98 553 грн. Також він витратив на операцію 13.07.2017 року 47 000 грн. і в нього залишилося у розпорядженні 51 553 грн. ОСОБА_4 від першого шлюбу має неповнолітню дитину, на яку не отримувала аліментів і дитина була на їхньому утриманні. Позивач підприємницькою діяльністю не займається і окрім зарплати додаткового доходу не має. Вимоги позивача щодо придбання автомобіля за спільні кошти у розмірі 150 000 грн. вважає надуманими, оскільки кошти на автомобіль він позичив у знайомого ОСОБА_5 , які до цього часу не повернув. Грошові кошти у сумі 200 000 грн., які знаходяться у нього на депозиті, належать ОСОБА_6 , яка у жовтні 2008 року передала їх йому на зберігання, тому ці кошти вони не могли скопичити під час шлюбу. Грошові кошти у сумі 200 000 грн., які знаходилися на депозиті у Приватбанку на ім`я ОСОБА_4 , також не накопичені ними в період шлюбу, вони знаходилися на депозиті у позивача з 2016 року, походження цих коштів йому не відоме. Довіреність на його ім`я було виписано у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 боялася за свою безпеку, тому він зняв їх та особисто передав позивачу 16.08.2017 року. В період шлюбу вони їх заробити не могли, а якби він забрав їх собі, вона могла б звернутися до поліції, чого зроблено не було. Прохав у задоволенні позову відмовити (том 1 а.с.48-52).

Позивач ОСОБА_4 надіслала до суду відзив на зустрічний позов, який вважає безпідставним. Вказала, що ОСОБА_1 не наводить аргументів за наявності яких настають наслідки недійсності шлюбу. У шлюбі з ОСОБА_1 вона перебувала 4 роки. Їхній шлюб ґрунтувався на взаємних почуттях любові і поваги один до одного. Шлюб був укладений у свідомому віці, коли у них був певний життєвий досвід. На час укладення шлюбу вона була розлучена, родичами із ОСОБА_1 не являється. Шлюб укладався між дієздатними особами, ніхто з них не страждав психічними вадами, не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння під час укладення шлюбу. Шлюб ґрунтувався на їхній взаємній волі, вони проживали разом у квартирі ОСОБА_1 , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Після того, як у них виникли складнощі у сімейних відносинах, відповідач не бажав розривати шлюб, намагався її повернути, писав, дзвонив їй, клявся у коханні. Підстав для визнання шлюбу недійсним немає. Вважає, що зустрічний позов подано з метою уникнення настання цивільно-правових обов`язків, тому прохала у задоволенні зустрічного позову відмовити (том 1 а.с.79-82).

Відповідач ОСОБА_1 надіслав до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, обґрунтовуючи її тим, що ОСОБА_4 не надала доказів того, що шлюб був укладений з метою створення сім`ї. Також відповідач за зустрічним позовом являється інвалідом третьої групи по зору і зараз йому стало відомо, що вона постійно хворіла, відомості про стан свого здоров`я від нього приховала. Приховування відомостей про стан здоров`я одним із наречених є підставою для визнання шлюбу недійсним. Також зазначив, що грошові кошти у сумі 200 000 грн. він зняв на прохання позивача. У зареєстрованому шлюбі із відповідачем він перебував із листопада 2013 року по листопад 2017 року і за цей період вона отримала 194 923 грн. сукупного доходу. З врахуванням прожиткового мінімуму на місяць на одну особу за цей період відповідач мала витратити 66 540 грн. , на дитину мала витратити 70 247 грн., а тому сума, що залишилася становить 93 259 грн. 93 коп. Також Держава встановила ОСОБА_4 пенсію по інвалідності, чистий прибуток від якої становить 51 848 грн. 93 коп., за вирахуванням витрачених коштів на реабілітацію у сумі 41 411 грн. Таким чином, кошти, які знаходилися на рахунку ОСОБА_4 належать іншій особі або зароблені незаконно. Сума чистого прибутку з отриманої ним пенсії з листопада 2013 року по листопад 2017 року у розмірі 125 087 грн. становить 73 236 грн. 51 коп., враховуючи витрати на мінімальні потреби у сумі 51 850 грн. Отже, твердження позивача, що кошти на рахунку у Приватбанку є спільними коштами подружжя є неправдивими, оскільки фізично він їх заробити не міг, а ОСОБА_4 намагається їх стягнути повторно. Договору про передачу на зберігання вказаних коштів він не укладав, а тому вважає, що шлюб був укладений з метою легалізації коштів. Зазначає, що ОСОБА_4 ввела його в оману, оскільки замовчувала факти, що мають значення при укладенні шлюбу. Складнощі у сімейних відносинах виникли через легалізацію позивачем коштів та у зв`язку із перенесеною ним операцією, після якої ОСОБА_4 не бажала здійснювати за ним догляд. Також остання проживала у його квартирі, так як повідомляла, що її квартира не придатна до проживання, а насправді у її квартирі проживали сторонні особи (том 1 а.с.106-110).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2018 року справу передано до провадження судді Савченко Л.І. (том 1 а.с.121).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 22 листопада 2018 року вказану справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання (том 1 а.с.122).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 06 лютого 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним прийнято до спільного розгляду із первісним позовом та об`єднано в одне провадження, задоволено клопотання про виклик свідків, витребування доказів у ПАТ «Акцент-Банк», у ТСЦ № 5341 РСЦ у Полтавській області МВС України, у ДПІ м.Полтави ГУ Міндоходів у Полтавській області (том 1 а.с.147-150).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 24 квітня 2019 року у судове засідання викликано свідків та призначено по справі судову авто товарознавчу експертизу, провадження по справі зупинено (том 1 а.с.210-211).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2019 року ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 24 квітня 2019 року залишено без змін (том 1 а.с.229-231).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 27 червня 2019 року поновлено провадження по справі, у зв`зку із надходженням до суду повідомлення експерта про не проведення експертизи (том 1 а.с.250).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 17 липня 2019 року провадження по справі зупинено до вирішення питання щодо відводу головуючому судді у справі (том 1 а.с.2-3).

Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Блажко І.О. у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відвід судді Савченко Л.І. -відмовлено (том 2 а.с.6-7).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 18 липня 2019 року поновлено провадження по справі, у зв`язку із розглядом заяви про відвід головуючому судді (том 2 а.с.9).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 30 липня 2019 року призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, провадження по справі зупинено (том 2 а.с.25-26).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 30 липня 2020 року залишено без змін (а.с.53-55).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 04 листопада 2019 року провадження по справі поновлено, у зв`язку із проведенням судової авто товарознавчої експертизи (том 2 а.с.76).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 20 січня 2020 року витребувано докази по справі, відкладено підготовче засідання (том 2 а.с.121-122).

У лютому 2020 року від позивача ОСОБА_4 до суду надійшла уточнена позовна заяві, в якій вона прохала:

-визнати об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 205 527 грн. 49 коп., що знаходилися на депозитному рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритому на ім`я ОСОБА_4 ; грошові кошти у сумі 206 716 грн. 93 коп., що знаходилися на депозитному рахунку у ПАТ «Акцент-Банк» (А-Банк), відкритому на ім`я ОСОБА_1 ; автомобіль марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 вартістю 186 110 грн. 22 коп., а всього майна на загальну суму 598 354 грн. 64 коп.

- стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь Ѕ частину вартості спільного майна подружжя, що становить 299 177 грн. 32 коп. а також судові витрати по справі.

В обґрунтування уточненої позовної заяви вказала, що під час підготовчого провадження по справі проведена судова авто товарознавча експертиза, згідно якої визначено ринкову вартість спірного автомобіля «Geely Emgrand 7», д.н.з. НОМЕР_1 , яка становить 186 110 грн. 22 коп. Також згідно інформації АТ «Акцент Банк» за період з 22.11.2013 року по 21.11.2017 року ОСОБА_1 був укладений депозитний договір, грошові кошти у сумі 206 716 грн. 93 коп. з якого ним же були зняті 02 жовтня 2017 року. Отже, відповідач одноосібно розпорядився коштами знятими з депозитних рахунків АТ «Акцент Банк» у сумі 206 716 грн. 93 коп., ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 205 527 грн. 49 коп. та автомобілем марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 186 110 грн. 22 коп. зареєстрованим на його ім`я. Вважає, що Ѕ частина вартості вказаного майна має бути стягнута із відповідача, а враховуючи, що сума стягненння збільшилася, подає до суду уточнену позовну заяву (том 2 а.с. 242-244).

Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому уточнені позовні вимоги не визнав. На його погляд, позивач не надала по справі жодного доказу щодо спростування ним презумпції спільного майна подружжя. Відсутнє будь-яке логічне пояснення позивачем ОСОБА_4 про джерело купівлі автомобіля марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. НОМЕР_1 , мету його придбання, не враховано наявність невиконаних боргових зобов`язань. Крім того, позивач не надала доказів, що депозити з ПАТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Акцент Банк» були використані не в інтересах сім`ї. ОСОБА_4 не аргументувала можливість відкриття відповідних депозитних рахунків, враховуючи їхній сукупний дохід. Наданими ним доказами спростовано позицію позивача щодо віднесення вказаного майна до спільного майна подружжя. Також необхідно врахувати, що правові наслідки визнання шлюбу недійсним анулюються не на майбутнє, а з дня укладення такого шлюбу (том 2 а.с.248-251).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 15 травня 2020 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (том 3 а.с.11).

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_4 надала суду копію паспорту № НОМЕР_3 , згідно якого змінила прізвище на ОСОБА_4 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, зустрічний позов не визнали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, відзиві на зустрічну позовну заяву та уточненій позовній заяві.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 проти первісного позову заперечували, зустрічний позов підтримали, надавши пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові, відзиві на первісний позов, відповіді на відзив на зустрічний позов та відзиві на уточнену позовну заяву.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд дійшов до висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 22 листопада 2013 року по 21 листопада 2017 року, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого Октябрським районним відділом ДРАЦС РС Полтавського МУЮ від 22 листопада 2013 року та свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 виданого Шевченківським районним у місті Полтаві відділом ДРАЦС ТУЮ у Полтавській області від 21 листопада 2017 року (том 1 а.с.8-9).

Під час шлюбу 28 січня 2016 року подружжя придбало автомобіль марки «Geely Emgrand 7», номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_1 згідно Заяви до ТСЦ 5341 № 102934037 від 28.09.2016, Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6065/032342/2016 від 24 вересня 2016 року, згідно якого вартість автомобіля складає 200 000 грн., та Акту прийняття-передачі транспортного засобу від 24.09.2016 року ( том 1 а.с.183-186).

31 січня 2018 року вказаний автомобіль ОСОБА_1 продав ОСОБА_9 без погодження із ОСОБА_4 за 50 000 грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу № 5341/2018/804395 від 31.01.2018 та Заявою № 134502162 від 30.01.2018 р. до ТСЦ 5341 (а.с.179-180 том 1).

Згідно висновку експерта № 295 від 26.10.2019 року ринкова вартість автомобіля «Geely Emgrand 7», номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 21.11.2017 року, без проведення технічного огляду, на підставі наданих документів, становить 186 110 грн. 22 коп. (том 2 а.с.71-73).

Також під час шлюбу ОСОБА_1 укладав в АТ «Акцент-Банк» Договори вкладу : з 11.12.2013 року по 12.12.2014 року Договір SAMAB7097 на суму 190 000 грн., з 12.12.2014 року по 13.03.2015 року Договір SAMAB0138 на суму 190 000 грн., з 13.03.2014 року по 15.06.2015 року Договір SAMABWFD100 на суму 190 000 грн., з 15.06.2015 року по 16.09.2015 року Договір SAMABWFD300 на суму 200 000 грн., з 16.09.2015 року по 17.12.2015 року Договір SAMABWFD100 на суму 200 000 грн., з 17.12.2015 року по 18.03.2016 року Договір SAMABWFD400 на суму 200 000 грн., з 18.03.2016 року по 26.12.2016 року Договір SAMABWFD500 на суму 200 000 грн., з 26.12.2016 року по 27.03.2017 року Договір SAMABWFD800 на суму 200 000 грн., з 27.03.2017 року по 30.06.2017 року Договір SAMABWFD100 на суму 200 000 грн., з 30.06.2017 року по 02.10.2017 року Договір SAMABWFD400 на суму 200 000 грн. (розмір відсотків 6 716 грн. 93 коп.), з 02.10.2017 року по 03.07.2018 року Договір SAMABWFD300 на суму 200 000 грн. (том 2 а.с.164-239).

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зі змісту ст. 68 СК України слідує, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи, що сторони перебували у шлюбі з 22 листопада 2013 року по 21 листопада 2017 року та у період шлюбу 28 вересня 2016 року придбали автомобіль марки «Geely Emgrand 7», номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , який був проданий ОСОБА_1 після розірвання шлюбу 31.01.2018 року, вартість якого згідно висновку експерта станом на 21.11.2017 року становила 186 110 грн. 22 коп., а також 30.06.2017 року уклали Договір вкладу SAMABWFD400 на суму 200 000 грн., розмір відсотків по 02.10.2017 року склав 6 716 грн. 93 коп., а 02.10.2017 року уклали Договір SAMABWFD300 на суму 200 000 грн., грошові кошти за яким були зняті ОСОБА_1 03.07.2018 року також після розірвання шлюбу, суд приходить до висновку про визнання вказаного автомобіля вартістю 186 110 грн. 22 коп. та грошових коштів у сумі 206 716 грн. 93 коп. спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вказане майно набуто подружжям за час шлюбу, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_1 .

З огляду на те, що судом визнано спільною сумісною власністю подружжя автомобіль «Geely Emgrand 7», номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 186 110 грн. 22 коп. та грошові кошти у сумі 206 716 грн. 93 коп., суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 Ѕ частину вартості вказаного майна, що становить на день розірвання шлюбу 196 413 грн. 58 коп.

Доводи відповідача, що ОСОБА_1 01 вересня 2016 року позичив грошові кошти у сумі 200 000 грн. на придбання автомобіля у ОСОБА_5 , що підтверджується розпискою від 17 червня 2018 року, та що грошові кошти не повернуті до теперішнього часу, судом спростовуються, виходячи з наступного.

Згідно розписок наданих ОСОБА_10 від 21 червня 2018 року та ОСОБА_6 від 02 липня 2018 року, 01 вересня 2020 року ОСОБА_1 у присутності кожного з них позичив кошти у ОСОБА_5 в розмірі 200 000 грн. на купівлю автомобіля.

Разом з тим, у судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_5 показав, що позичив ОСОБА_1 кошти у сумі 200 000 грн. на покупку автомобіля. Це відбувалося на кухні, при цьому інших присутніх не було. Пізніше вказав, що в іншій кімнаті перебували ОСОБА_10 та ще один чоловік.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що дома у ОСОБА_1 . ОСОБА_5 позичив останньому 200 000 грн. на автомобіль. Це відбувалося у його присутності, в залі. Вказав, що кошти перераховували у його присутності. Вони були втрьох з ОСОБА_5 , більше нікого не було.

Із показів свідка ОСОБА_6 слідує, що вона були присутня під час того, як ОСОБА_1 отримував кошти у ОСОБА_5 на автомобіль. Разом з тим, не пам`ятає коли це було, хто ще був присутнім та скільки коштів отримано.

Таким чином, покази вказаних свідків є суперечливими між собою, не узгоджуються із наданими ними ж розписками, а отже судом не приймаються як належні та допустимі докази.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

ОСОБА_4 не надавала своєї згоди на позику чоловіком коштів у сумі 200 000 грн., а тому суд вважає, що надана ОСОБА_1 розписка про позику у ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 200 000 грн. надана з метою спростування належності спірного автомобіля подружжю на праві спільної сумісної власності.

Інших доказів, що спірний автомобіль був придбаний за грошові кошти позичені у ОСОБА_5 суду не надано.

Також судом спростовуються доводи ОСОБА_1 , що грошові кошти у сумі 200 000 грн., які перебували на депозитному рахунку в АТ «Акцент Банк», належать ОСОБА_6 , оскільки достовірних доказів цьому факту ним не надано. Так, згідно розписки від 02 жовтня 2008 року грошові кошти у сумі 200 000 грн. ОСОБА_6 віддала ОСОБА_1 на зберігання 02 жовтня 2008 року (том 1 а.с.54). У судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_6 не вказала точної дати, коли саме передавала на зберігання кошти ОСОБА_1 , також не пояснила, чому вона самостійно не поклала їх на депозит. Договір вкладу ОСОБА_1 уклав саме під час перебування у шлюбі, доказів того, що вказані кошти він зберігав на депозиті до укладення шлюбу з ОСОБА_4 за період з 2008 року по 2013 рік відповідачем не надано. У судовому засіданні не встановлено інших доказів, які б підтвердили, що на депозит були вкладені саме зазначені кошти.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018 року, положення ч.1 ст.70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує

Доводи відповідача, що сукупний розмір його доходів та доходів ОСОБА_4 не надавав їм можливості придбати у шлюбі вказане спірне майно судом спростовуються, оскільки особистою власністю подружжя грошові кошти на придбання автомобіля, як і грошові кошти внесені на депозит, не визнавалися.

Таким чином, ОСОБА_1 не спростував презумпцію спільного майна, а саме автомобіля та вкладу в АТ «Акцент-Банк», а тому його заперечення судом відхиляються.

Разом з тим, суд не вважає доведеними позовні вимоги про визнання об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ частину грошових коштів у сумі 205 527 грн. 49 коп., що знаходилися на депозитному рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» відкритому на ім`я ОСОБА_4 з огляду на таке.

Встановлено, що 15 травня 2017 року ОСОБА_4 укладено Депозитний договір № SAMDNWFD100 у КБ «ПриватБанк» на суму 200 000 грн., в якому ОСОБА_1 був зазначений довіреною особою, тому мав право на зняття коштів із депозитного рахунку та зняв 16 серпня 2017 року депозит з нарахованими відсотками на загальну суму 205 527 грн. 49 коп., з яких 200 000 грн. депозит та 5 527 грн. 49 коп. проценти за вкладом (том 1 а.с.143-144).

Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Доводи ОСОБА_4 , що ОСОБА_1 зняв кошти із вказаного рахунку, однак використав кошти не в її інтересах та не в інтересах сім`ї, приховав кошти та використав їх на власні потреби, є припущенням, яке не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Факт того, що сторони в кінці серпня 2017 року припинили подружні відносини, а тому зняті кошти позивачу не передані, не доводить неповернення коштів ОСОБА_4 . Покази останньої, що кошти ОСОБА_1 їй не повертав також судом оцінюється критично, оскільки вона є позивачем і зацікавлена у задоволенні позовних вимог про стягнення на її користь вказаних коштів.

Суд вважає, що грошові кошти у сумі 205 527 грн. 49 коп. були зняті з депозитного рахунку під час шлюбу, а доказів того, що вони були використані не в інтересах сім`ї, судом не встановлено.

Таким чином, позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним, суд приходить до висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Відповідно до ст.40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка.

Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.41 СК України шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований:

1) між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановленихчастиною п`ятою статті 26 цього Кодексу;

2) між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею;

3) з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків;

4) з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 22 листопада 2013 року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого Октябрським районним відділом ДРАЦС РС Полтавського МУЮ від 22 листопада 2013 року, актовий запис № 291 (а.с.8).

В своєму позові позивач посилається на те, що даний шлюб був укладений без наміру створити сім`ю, але жодних доказів на підтвердження своїх вимог не надав, а його доводи ґрунтуються на припущеннях.

Так, сторони на день укладення шлюбу в іншому шлюбі не перебували, були дієздатними, психічними розладами не страждали, в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебували, шлюб ґрунтувався на взаємній волі та бажанні створити сім`ю.

Подружжя проживало разом у квартирі ОСОБА_1 , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Вказані обставини підтверджені у судовому засіданні показами свідка ОСОБА_11 , яка показала, що відвідувала їх за місцем проживання та підтвердила спільний відпочинок на морі, показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які неодноразово бачили ОСОБА_1 за місцем роботи ОСОБА_4 у Полтавському обласному госпіталі для ветеранів війни, яка представляла його як чоловіка. Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні також показав, що знає ОСОБА_4 як дружину ОСОБА_1 , бував у них вдома, те, що ОСОБА_4 знали як дружину ОСОБА_1 показали і свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Покази свідка ОСОБА_6 , яка вказала, що ОСОБА_4 проживала у ОСОБА_1 на квартирі, суд оцінює критично, оскільки між нею та останнім укладено договір довічного утримання, а ОСОБА_1 за рішенням суду є опікуном її недієздатної доньки, а тому вона є зацікавленою особою. Вказані обставини відповідачем у судовому засіданні не заперечувалися. Укладеного договору оренди із позивачем відповідачем не надано, доводи, що у власній квартирі ОСОБА_4 не проживала, оскільки здавала житло в оренду, не спростовують факту їхнього спільного проживання як подружжя.

Доводи ОСОБА_1 щодо отримання ОСОБА_4 субсидії не стосується предмета доказування у даній справі та судом відхиляються.

У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 стверджує, що у них з ОСОБА_4 виникли складнощі у сімейних відносинах, тобто сам визнає факт наявності між ними сім`ї.

Стверджуючи у зустрічному позові, що ОСОБА_4 перестала підтримувати з ним шлюбні, відповідач сам спростовує свої ж доводи, що ОСОБА_4 орендувала у нього житло.

Також суд вважає, що зазначені у відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву підстави для визнання шлюбу недійсним, а саме приховування відомостей про стан здоров`я одним із наречених, не можуть розглядатися як обґрунтування зустрічного позову, оскільки ОСОБА_1 саме у зустрічних позовних вимогах на них не посилався.

Отже, за таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.ст.137, 139, ч.ч.2,6 ст. 141 ЦПК України та п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та оскільки ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи (том 1 а.с.64), судовий збір у сумі 1964 грн. 13 коп.(а.с.1 том 1, а.с.246 том 2) підлягає компенсації за рахунок держави, а витрати на проведення судової експертизи у сумі 175 грн. 80 коп.(том 2 а.с.246) та витрати на професійну правничу правову допомогу у сумі 5775 грн. (том 3 а.с.54), а всього 5 950 грн. 80 коп. підлягають стягненню на користь ОСОБА_4 із ОСОБА_1 , оскільки позовні вимоги задоволені на 65, 65 %.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 206 716 грн. 93 коп., що знаходилися на депозитному рахунку у ПАТ «Акцент-Банк» (А-Банк), відкритому на ім`я ОСОБА_1 ; автомобіль марки «Geely Emgrand 7», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 186 110 грн. 22 коп., а всього майна на загальну суму 392 827 грн. 15 коп.

Стягнути із відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 Ѕ частину вартості спільного майна подружжя, що становить 196 413 грн. 58 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати у вигляді витрат на проведення судової експертизи у сумі 175 грн. 80 коп. та витрат на професійну правничу правову допомогу у сумі 5775 грн., а всього 5 950 грн. 80 коп.

Судовий збір у сумі 1964 грн. 13 коп. компенсувати ОСОБА_4 за рахунок держави.

Решту суми судового збору у розмірі 1 732 грн. 44 коп. покласти на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Суддя Л.І. Савченко