Постанова

Іменем України

12 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 127/17686/13-ц

провадження № 61-4079св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

заявник - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Стельмах Олеся Олександрівна,

заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року у складі судді Короля О. П. та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (далі - ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») звернулося до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - головного державного виконавця Шевченківського РВДВС ГТУЮ у м. Києві) Стельмах О. О. про визнання дій незаконними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії.

Скарга обґрунтована тим, що відповідно рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2013 року у справі № 127/17686/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 127,89 доларів США, що становить гривневий еквівалент в гривнях по курсу НБУ на 04 липня 2013 року - 88 945,23 грн та 889,45 грн судового збору. На виконання зазначеного рішення були видані виконавчі листи.

18 квітня 2014 року головним державним виконавцем Шевченківського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Стельмах О. О. було відкрито виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 . За інформацією Автоматизованої системи виконавчих проваджень заявнику стало відомо, що 14 грудня 2017 року головним державним виконавцем Шевченківського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Стельмах О. О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник вважає, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не ґрунтується на нормах законодавства, оскільки рішення суду не виконано в повному обсязі, а саме із стягнутої суми за рішенням суду - 10 348,79 доларів США у примусовому порядку погашено лише 2 934,09 доларів США, а непогашеною залишилась сума боргу за кредитом у розмірі 7 414,70 доларів США.

Заявник зазначає, що за період відрахувань із доходів ОСОБА_1 , починаючи з 20 жовтня 2014 року по 20 жовтня 2017 року всі кошти отримані у національній валюті України - гривні були зараховані за курсом НБУ на дату їх отримання у долари США.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Креді Агріколь Банк» просив: визнати дії головного державного виконавця Шевченківського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Стельмах О. О. протиправними в частині винесення 14 грудня 2017 року постанови про закінчення виконавчого провадження № 44420370; скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Стельмах О. О. від 14 грудня 2017 року; зобов`язати головного державного виконавця Шевченківського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Стельмах О. О. відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/17686/13-ц, виданого 23 січня 2014 року щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 та вжити всіх законних заходів для своєчасного і повного виконання виконавчого документу на суму 7 414,70 доларів США.

Також просив поновити йому строк на подання скарги, пропущений ним з поважних причин, так як про порушення своїх прав дізнався лише 23 травня 2018 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року скаргу ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено частково. Визнано дії головного державного виконавця Шевченківського РВДВС у м. Києві Стельмах О. О. протиправними в частині винесення 14 грудня 2017 року постанови про закінчення виконавчого провадження № 44420370, яке було відкрито на виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2014 року № 127/17686/13-ц. Скасовано постанову головного державного виконавця Шевченківського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Стельмах О. О. від 14 грудня 2017 року у виконавчому провадження № 44420370 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2014 року № 127/17686/13-ц відносно боржника ОСОБА_1 . Зобов`язано головного державного виконавця Шевченківського РВДВС ГТУЮ у місті Києві Стельмах О. О. відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/17686/13-ц, виданого 23 січня 2014 року, щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 . В іншій частині скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що правових підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця не було, оскільки у судовому рішенні на підставі якого видано виконавчий лист про стягнення заборгованості, зокрема, з ОСОБА_1 зазначена сума, яка підлягає стягненню в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми в національній валюті України, а тому перерахування стягувачеві суми у національній валюті України, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року залишено без змін.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи заявника, дослідив надані ним докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У лютому 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки банк сам визначив заборгованість у національній валюті України, погодився із судовим рішенням, яким стягнуто таку заборгованість із боржника, а боржником сплачено заборгованість у повному обсязі, тому державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у спосіб визначений законодавством. Чинним законодавством не наділено державного виконавця правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену у рішенні суду. Заявник також вважає, що до спірних правовідносин не може застосовуватися постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 127/17686/13, оскільки в ній інший предмет, підстави позову та фактичні обставини справи ніж у справі, яка розглядалася судами. Натомість заявник вважає, що до спірних правовідносин має застосовуватися правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, відповідно до якого кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником таку заборгованість сплачено в повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2013 року у справі № 127/17686/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 127,89 доларів США, що становить гривневий еквівалент в гривнях по курсу НБУ на 04 липня 2013 року - 88 945,23 грн, а саме: 82 717,88 грн - поточна заборгованість за кредитом; 970,59 грн. - нараховані відсотки за кредитом за період з 01 червня 2013 року по 03 липня 2013 року; 5 083,71 грн - прострочені відсотки; 173,05 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 889,45 грн судового збору.

На виконання цього рішення, судом було видано виконавчі листи.

18 серпня 2014 року головним державним виконавцем Шевченківського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Стельмах О. О. було відкрито виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 і сума стягнення за виконавчим документом зазначена 88 945,23 грн.

За період відрахувань із доходів ОСОБА_1 , починаючи з 20 жовтня 2014 року по 20 жовтня 2017 року кошти отримані у національній валюті України гривні було зараховано за курсом НБУ на дату їх отримання у доларах США, що підтверджується відомістю про погашення заборгованості згідно з рішенням суду.

14 грудня 2017 року постановою головного державного виконавця Шевченківського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Стельмах О. О. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/17686/13-ц, виданого 30 жовтня 2013 року про стягнення боргу в сумі 88 945,23 гривні на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з виконанням.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент виникнення спірних праовідносин.

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Аналогічні положення містились у частині третій статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час видачі виконавчого листа.

Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі про стягнення боргу за кредитним договором, суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом Національного банку України еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України не вважається належним виконанням.

Висновки про ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Встановивши, що стягнута з боржника ОСОБА_1 сума в доларовому еквіваленті з урахуванням офіційного курсу Національного банку України на день платежу становить 2 934,09 доларів США, що лише частково покриває загальну заборгованість перед банком, у зв`язку з чим залишається невиконаним рішення суду на суму 7 414,70 доларів США, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо неправомірності дій державного виконавця із закриття виконавчого провадження.

Таким чином, перевіривши застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та дотримання процесуального права на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи та в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані постанова суду апеляційної інстанції та ухвала суду першої інстанції прийняті відповідно до закону.

Безпідставними є доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що банк, погодився з рішенням суду, яким стягнуто заборгованість за кредитом у гривнях, тому поверненню підлягають саме гривні, а не долари США, оскільки судом ухвалено рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, чим і має керуватися державний виконавець при виконанні рішення суду.

Інші доводи касаційної скарги не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Крім того, такі доводи скарги були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ухвалені у справі судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко