Справа №295/7985/19
10.11.2020 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючої судді Семенцової Л.М.,
за участі секретарів Ковальчук М.М., Капустинської Г.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк», третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
Від відповідача до суду відзиву на позовну заяву не надходило.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 15.01.2020 року за клопотанням представника відповідача залучено до участі в справі АТ «Альфа-Банк» в якості правонаступника відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав із викладених у позовній заяві обставин.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що між датою вчинення виконавчого напису та укладення кредитного договору, а також договору застави трирічний строк позовної давності не минув, у зв`язку з чим посилання позивача на пропуск строку позовної давності як на підставу заявленого позову не ґрунтується на положеннях закону. Окрім того, до суду подав заяву про застосування строку позовної давності, зазначивши, що виконавче провадження з виконання виконавчого напису було відкрите 29.05.2014 року, а тому позивач знала та могла знати про його існування, підтвердженням чому також є звернення позивача до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. 16.04.2014 року із заявою про відзив виконавчого напису.
Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутності.
Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовне підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20.10.2005 року між позивачем та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», укладено договір кредиту № 280/21-974, на підставі якого позичальнику надано кредит у розмірі 8008,00 доларів США з кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 19.10.2008 року та зі сплатою 13 % річних (а. с. 10). У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 20.10.2005 року між тими ж сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір застави, за яким заставодавець передав в заставу транспортний засіб марки «ГАЗ 330202-01», 2005 року випуску (а. с. 13-16). Між кредитором, позичальником та ОСОБА_2 укладено договір поруки (а. с. 15, 16).
Відповідно до п. 3.1 договору застави право звернення на предмет застави для задоволення своїх вимог відповідно до договору кредиту виникає у заставодержателя у випадках, обумовлених положеннями договору кредиту, цього договору та приписів норм чинного законодавства України.
Постановою старшого державного виконавця Богунського ВДВС Житомирського МУЮ Четвертухи О.В. від 17.04.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса (а. с. 140).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах, встановлених договором.
Згідно положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.
Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.
Як встановлено ст. 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
На час вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису здійснення виконавчого напису нотаріусом регулювалося чинними на той час нормативними документами: ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Законом України «Про заставу», Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», положенням Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, а також наказом Міністерства юстиції України від 31.12.2008 року № 2368/5.
Згідно ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
За положеннями Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання боржником письмової вимоги про усунення порушень.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 01.10.2014 року в справі № 295/2780/14-ц відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності та за зустрічним позовом розірвано кредитний договір № 280/21-974 від 20.10.2005 року, договори застави від 20.10.2005 року та договір поруки від 20.10.2005 року (а. с. 18, 19).

На виконання ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 04.08.2020 року про витребування доказів приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. до суду направлено повідомлення про те, що зазначений виконавчий напис із документами, на підставі яких він був вчинений, були відібрані для знищення як такі, що не мають культурної цінності та втратили практичне значення та 18.02.2020 року були знищені, у зв`язку з чим не можуть бути надані до суду, на підтвердження чого надано акт від 25.08.2019 року № 1 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду (а. с. 164-168).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 253 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 року у справі № 548/981/15-ц (провадження № 14-182цс18) зазначила, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 ЦК України). Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (ч. 3 цієї статті).

Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факт укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Порука та застава (іпотека) не припиняються за обов`язками позичальника щодо заборгованості за кредитом, процентів і неустойки, які існували на момент розірвання кредитного договору. Тобто, розірвання кредитного договору не є підставою для припинення поруки та застави (іпотеки), які можуть забезпечувати виконання зобов`язання, що виникло до моменту такого розірвання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України).

У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо.

За змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Однак за змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає у можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (ч. 1 ст. 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Нормами ЦК України не передбачено, що сплив позовної давності є окремою підставою для припинення зобов`язання.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2020 року у справі № 761/44698/16-ц (провадження № 61-47703св18) та в постанові від 06.05.2020 року у справі № 539/3306/17 (провадження № № 61-43650св18).

Аналіз досліджених судом доказів та встановлених обставин дає можливість зробити висновок про те, що кредитний договір між позивачем та банком було укладено 20.10.2005 року та у зв`язку з неналежним позичальником передбачених договором грошових зобов`язань нотаріусом було видано 11.09.2007 року виконавчий напис № 13887 у межах трирічного строку позовної давності. При цьому ухвалення Богунським районним судом міста Житомира рішення 01.10.2014 року в справі № 295/2780/14-ц, яким відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності та розірвано кредитний договір № 280/21-974 від 20.10.2005 року, договір застави від 20.10.2005 року та договір поруки від 20.10.2005 року, не може бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки пропуск банком строку позовної давності при зверненні до суду із зазначеним позовом не впливає на правовідносини, які виникли внаслідок захисту позичальником своїх прав у позасудовому порядку у вигляді видання нотаріусом виконавчого напису щодо звернення стягнення на предмет застави за заявою кредитора, а також розірвання вказаних договорів припиняє їх дію на майбутнє, але не впливає на факт укладення та дію цих договорів включно до моменту їх розірвання, на що вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 року у справі № 548/981/15-ц.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

З огляду на те, що нотаріусом, яким було видано оскаржуваний виконавчий напис, повідомлено до суду про знищення документів, на підставі яких він був вчинений відповідно до акту від 25.08.2019 року № 1 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості надати оцінку обставинам щодо безспірності заборгованості, перевірити факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, які б підтверджували безспірність заборгованості, та перевірити дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису вимог закону.

Враховуюч викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову, так як вимоги позову не ґрунтуються на положеннях закону.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 18, 20, 253, 257, 261, 267, 525, 526, 530, 546, 575, 1054 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про заставу», Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк», третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Відповідач: акціонерне товариство «Альфа-Банк»(адреса: 03150, м. Київ, вул. В. Васильківська, 100, ).

Третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович(адреса: 10014, м. Житомир, вул. Перемоги, 3).

Повне рішення суду складене 13.11.2020 року.

Суддя Л.М. Семенцова