Справа № 216/5314/20
Провадження № 2/216/3354/20
РІШЕННЯ

іменем України

28 жовтня 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що 09.08.2008 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.10.2015 шлюб було розірвано. Від шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати своїх дітей. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн щомісяця, до досягнення ним повноліття.

Позивач відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, подала до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзив на позовну заяву. Разом з цим, надав до суду заяву, в якій зазначив про часткове визнання позову та просив суд призначити до стягнення суму в 3000,00 грн щомісячно.

Позивач також надала до суду заяву, в якій вказала, що не заперечує щодо стягнення з відповідача на її користь на утримання дитини аліментів в сумі 3000,00 грн.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №248 (а.с. 8) ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 . Батьком дитини записаний відповідач у справі, а позивач матір`ю. Дитина проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Також, відповідно до частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно з ч. 2 ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частини 4 статті 84 Сімейного Кодексу України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі вищевикладеного, враховуючи часткове визнання позовних вимог відповідачем, та, приймаючи до уваги те, що доказів про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх осіб та непрацездатних батьків не встановлено, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на дитину у твердій грошовій сумі 3000,00 грн, до досягнення ним повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов`язання щодо утримання.

У відповідності з п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 3, 4 ст. 137 ЦПК України визначено підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосудді № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права (пункт 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

У матеріалах справи наявні ордер, копія свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю, копія договору про надання правничої допомоги від 02.09.2020 адвокатом Ямковим В.І., квитанція до прибуткового касового ордеру від 25.10.2020, якою підтверджено сплату позивачем на користь адвоката Ямкового В.І. витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Приймаючи до уваги вищевказані докази, часткове задоволення позовних вимог (вимоги задоволено на 75%), наведення в позові попереднього розрахунку суми судових витрат, враховуючи складність справи, приймаючи до уваги представлення суду письмового опису робіт (наданих послуг) професійної правової допомоги наданих адвокатом за договором від 02.09.2020 та зазначених у заяві про стягнення (розподіл) судових витрат, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу правову допомогу підлягає сума 3750,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог на користь позивача, якого звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 180, 181, 182 СК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 206, 223, 247, 259, 263-265, 279, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме: з 11 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті професійної правничої допомоги в сумі 3750,00 грн (три тисячі сімсот п`ятдесят гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

-відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов