П О С Т А Н О В А

іменем України

12 листопада 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення м.Києва «Київміськсвітло» на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 02 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення м.Києва «Київміськсвітло» про відшкодування матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що 01 жовтня 2019 року вночі близько 03 години 50 хв. на належний їй на праві власності автомобіль марки «Пежо 208», р.н. НОМЕР_1 , який був припаркований у дворі будинку по вул.Бориспільська 26-з у м.Києві, впала електроопора мережі зовнішнього освітлення, внаслідок чого було пошкоджено вітрове скло, погнуто капот і крило автомобіля. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження № 05/88.10.19 від 03 жовтня 2019 року вартість завданого власнику автомобіля «Пежо 208» матеріального збитку становить 22937,78 грн.

Вказувала, що падіння електроопори сталося по причині її аварійного стану, що стверджується перевіркою викликаних нею працівників поліції та актом огляду місця пригоди, згідно якого опора була ржава і гнила, а тому впала на авто. Відповідальним за утримання і догляд електроопор мережі зовнішнього освітлення є відповідач КП «Київміськсвітло» як балансоутримувач цих об`єктів. У зв`язку з наведеним просила стягнути з відповідача на її користь завданий матеріальні збитки у розмірі 22937,78 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 02 липня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення м.Києва «Київміськсвітло» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 22937,78 грн., вартість автотоварознавчого дослідження 1200 грн., судовий збір 768,40 грн. та витрати на правничу допомогу 1000 грн., а всього 25906,18 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Комунальне підприємство електромереж зовнішнього освітлення м.Києва «Київміськсвітло» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Скарга мотивована тим, що звіт № 05/88.10.19 від 03 жовтня 2019 року про вартість матеріального збитку не є належним та допустимим доказом, оскільки експерт не

- 2 -

попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду. Таке суперечить ст.106 ЦПК України та постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18. Окрім того, суд дав невірну оцінку листу Українського гідрометеорологічного центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій № 01-18/680 від 03 червня 2020 року, зокрема суд дослідив лише частину листа щодо погодних умов 01 жовтня 2019 року, однак не дав оцінки погодним умовам напередодні, тобто 30 вересня 2019 року, коли із 21 години до 21 години 36 хв., коли були пориви штормового вітру, що є небезпечним метеорологічним явищем. З урахуванням того, що опора знаходилася у належному технічному стані, що стверджується оглядовим листом від 20 вересня 2019 року, вина підприємства відсутня, а падіння опори зумовлено штормовим вітром напередодні. Суд не врахував порушення позивачкою п.26.2 (б) ПДР, який забороняє стоянку автомобілів у житловій зоні поза спецально відведеними місцями і таке їх розташування, яке утруднює проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів.

Позивачка ОСОБА_1 , яка отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги з додатками 23 вересня 2020 року, відзив на апеляційну скаргу до суду не подала.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 22937,78 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що пошкодження належного позивачці автомобіля сталося з вини відповідача, який відповідно до приписів ст.1166 ЦК України зобов`язаний відшкодувати завдану ним матеріальну шкоду. При цьому суд виходив з того, що відповідач не забезпечив належний контроль за технічним станом електроопори мережі зовнішнього освітлення, яка була ржавою та пошкодженою корозієб.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, з урахуванням приписів ч.2 ст.1166 ЦК України, а також визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного

- 3 -

процесу, не позивач доводить наявність вини відповідача, а саме на відповідача закон покладає обов`язок доведення відсутності його вини у заподіянні шкоди позивачу.

Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля «Пежо 208», р.н. НОМЕР_1 .

01 жовтня 2019 року у нічний час близько 03 години 50 хв. на вказаний автомобіль «Пежо 208», який був припаркований у дворі будинку по вул.Бориспільська 26-з у м.Києвівпала електроопора мережі зовнішнього освітлення, внаслідок чого було пошкоджено вітрове скло, погнуто капот і крило автомобіля.

Позивачем на місце пригоди було викликано працівників поліції, які оглянули місце події та опитали очевидців, а також викликано працівників відповідача.

Відповідно до акту огляду місця події, складеного 01 жовтня 2020 року за участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , консьєржа будинку ОСОБА_3 та мешканця будинку ОСОБА_4 , і доданих до акту фотознімків, на автомобільній парковці біля парадного будинку по вул.Бориспільська 26-з у м.Києві стояв автомобіль марки «Пежо 208», р.н НОМЕР_1 . Стовп зовнішнього освітлення впав на вказаний автомобіль приблизно 4 години ранку 01 жовтня 2019 року. Металева конструкція стовпа була повністю іржава та від старості та пориву вітру не витримала і впала на автомобіль. Стовп впав на лобове скло автомобіля, погнув стійку, капот та крило автомобіля. Автомобіль із поваленим на нього стовпом та прилеглою територією зображено на фотознімках, доданих до акту.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 05/88.10.19 від 03 жовтня 2019 року,складеного ФОП ОСОБА_5 , вартість завданого власнику автомобіля «Пежо 208» матеріального збитку становить 22937,78 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами і не спростовані відповідачем.

За таких обставин з огляду на те, що відповідач як балансоутримувач опор електромережі не довів відсутність свої вини у падінні стовпа, суд на підставі ст.1166 ЦК України обгрунтовано стягнув із відповідача як винної особи, завдану матеріальну шкоду.

Доводи апеляційної скарги про те, що звіт № 05/88.10.19 від 03 жовтня 2019 року про вартість матеріального збитку не є належним та допустимим доказом, оскільки всупереч ч.5 ст.106 ЦПК України експерт не попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

По-перше, наданий позивачкою звіт про оцінку вартості матеріального збитку № 05/88.10.19від 03 жовтня 2019 року, складений ФОП ОСОБА_5 , за своїм змістом є письмовим доказом у розумінні ч.2 ст.76 ЦПК України і не є висновком експерта, який згідно ст.106 ЦПК України потребує попередження експерта про кримінальну відповідальність, як помилково вважає відповідач.

По-друге, вказаний звіт № 05/88.10.19 є належним, допустимим, достовірним та достатнім письмовим доказом у розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України, на підставі якого суд установив розмір завданого позивачці збитку внаслідок падіння опори.

І по-третє, у випадку, якщо відповідач вважає, що наданий позивачкою звіт № 05/88.10.19 невірний, то згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідач був зобов`язаний його спростувати, надавши свій розрахунок чи інші, передбачені ст.76 ЦПК України докази, на його спростування, чого відповідачем не зроблено.

- 4 -

Самі лише посилання на неналежність даного доказу, як помилково важає відповідач, не є достатніми підставами для його неприйняття судом.

Відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що діюче процесуальне законодавство надає стороні широке коло можливостей для надання доказів чи спростування доказів, наданих іншою стороною, в тому числі згідно ст.106 ЦПК України відповідач мав можливість провести експертне дослідження за власною ініціативою на спростування цього звіту, проте не зробив цього.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 недоречні, оскільки вона прийнята у справі з іншими фактичними обставинами, зокрема, у справі № 522/1029/18, стороною надано до суду у якості доказу саме висновок експерта, який не відповідав певним вимогам процесуального закону, на відміну від звіту в даній справі, який є письмовим доказом і на який положення ст.106 ЦПК України не поширюються.

Посилання скаржника на те, що суд дав невірну оцінку листу Українського гідрометеорологічного центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій № 01-18/680 від 03 червня 2020 року, не врахувавши погодні умови напередодні, тобто 30 вересня 2019 року, коли із 21 години до 21 години 36 хв. були пориви штормового вітру, що є небезпечним метеорологічним явищем, а тому вина підприємства відсутня, а падіння опори зумовлено штормовим вітром напередодні, необгрунтовані.

Твердження відповідача про наявність причинного зв`язку між погодними умовами, які були напередодні, і падінням опори, технічний стан якої як він стверджує був задовільний, надумані та безпідставні і носять характер припущень. Штормовий вітер може бути визнано причиною падіння за умови, якщо таке сталося безпосередньо під час вітру, а не наступного дня за його відсутності. Окрім того, такі доводи спростовуються фотознімками опори, які додані позивачкою до акту огляду від 01 жовтня 2019 року і на яких чітко видно незадовільний технічний стан опори, нижня частина якої повністю проіржавіла і має ознаки суцільної корозії без слідів фарби.

Це ж стосується доводів скарги про те, що суд не врахував порушення позивачкою п.26.2 (б) ПДР, який забороняє стоянку автомобілів у житловій зоні поза спеціально відведеними місцями, а у випадку залишення у відведеному місці автомобілю не було б завдано шкоди необгрунтовані і спростовуються актом огляду місця події та доданими до нього фотографіями, з яких видно, що автомобіль припаркований без порушень п.26.2 (б) ПДР і яким суд першої інстанції дав оцінку, з якою колегія суддів погоджується.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази,

- 5 -

правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення м.Києва «Київміськсвітло» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 02 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: