16.11.20 Провадження 2/235/1837/20
Справа 235/5626/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Філь О.Є.

за участю секретаря судового засідання Придворової В.В.

за участю представника відповідача Пупченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди в зв`язку з травмами на виробництві, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 03.09.2020 року звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди в зв`язку з травмами на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» з 02.08.1995 року по 20.02.2007 року, був звільнений з роботи в зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки.

31.03.2005 року його було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків, а саме при проведенні робіт на ПК-23 проволока діаметром 8 мм лопнула, в результаті чого вентилятор змістився з платформи та травмував його, придавивши в області таза, йому було встановлено діагноз: закритий перелом лобків і седалищ, кісток зправа зі зміщенням, закритий перелом лобків, кістки зліва без зміщення, крила лівої клубової кістки без зміщення.

За даним фактом був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 05.04.2005 року та Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 01.04.2005 року.

Згідно довідці МСЕК від 04.11.2005 року йому встановлено вперше 25 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом.

В подальшому згідно довідкам МСЕК від 10.11.2006 року, 12.02.2007 року, 22.02.2008 року, 16.04.2010 рок, 03.07.2014 року, 21.07.2016 року йому було підтверджено 25% втрати професійної працездатності за даним нещасним випадком.

12.08.2019 року Міжрайонної МСЕК м. Покровська йому встановлено 25% втрати професійної працездатності за травмою 01.04.2005 року безстроково.

Після травмування на виробництві він тривалий час лікувався як стаціонарно, так і амбулаторно, лікування за наслідками травми продовжує і зараз. Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Вважає, що внаслідок трудового каліцтва йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму.

Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок виробничої травми він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків травмування та тяжкого стану здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина.

Заподіяну йому моральну шкоду внаслідок травми 01.04.2005 року оцінює у 20000 грн. та просить стягнути її з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Крім того, 16.10.2006 року його знову було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків, а саме ударом вагонетки його було відкинуто з рельсового шляху під дегаційний трубопровід на грунт виробки, йому було встановлено діагноз: тупа травма живота, нагноївша гематома брежейки товстої кишки, двофазний розрив товстої кишки, гнійно-геморагічний перитоніт, садна грудної клітини.

За даним фактом був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 16.10.2006 року та Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 16.10.2006 року.

Згідно довідці МСЕК від 12.02.2008 року йому встановлено вперше 55 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом 16.10.2006 року з подальшими переглядами, 22.02.2008 року 40%, 16.04.2010 року 40%, 03.07.2014 року 40%, 21.07.2016 року 40%.

12.08.2019 року Міжрайонною МСЕК м. Покровська йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності за травмою 06.10.2006 року безстроково.

Після травмування на виробництві 16.10.2006 року він тривалий час лікувався як стаціонарно, так і амбулаторно, лікування за наслідками травми продовжує і зараз. Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Вважає, що внаслідок трудового каліцтва йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму.

Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок виробничої травми він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків травмування та тяжкого стану здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина.

Заподіяну йому моральну шкоду внаслідок травми 16.10.2006 року оцінює у 60000 грн. та просить стягнути її з ДП «ВК «Краснолиманська». Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійних захворювань та травмування на виробництві, а також незворотності значного погіршення стану його здоров`я.

03 вересня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є.

Ухвалою судді від 04 вересня 2020 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

08 вересня 2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви.

08 вересня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

25 вересня 2020 року представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надав суду відзив на позовну заяву, згідно якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, оскільки Фонд не є винною особою у заподіянні потерпілому моральної шкоди внаслідок страхових випадків, передбачених Законом № 1105, і не має її відшкодовувати за свій рахунок. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «ВК «Краснолиманська» просив вирішити на розсуд суду.

02.10.2020 року представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно Акту Н-1 та Акту за формою Н-5 від 22.07.2007 року визначено, що причинами настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони раці та невиконання посадових обов`язків з боку самого позивача. Зазначені акти позивачем не оскаржені. Таким чином, не зрозуміло, в чому в даному випадку полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати позивачем працездатності. З огляду на зазначене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання позивач, представник позивача, представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на доводи, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, з`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» з 02.08.1995 року по 20.02.2007 року, був звільнений з роботи в зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 12-15).

31.03.2005 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків, а саме при проведенні робіт на ПК-23 проволока діаметром 8 мм лопнула, в результаті чого вентилятор змістився з платформи та травмував його, придавивши в області таза, йому було встановлено діагноз: закритий перелом лобків і седалищ, кісток зправа зі зміщенням, закритий перелом лобків, кістки зліва без зміщення, крила лівої клубової кістки без зміщення.

За даним фактом був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 05.04.2005 року та Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 01.04.2005 року (а.с. 16-19).

Згідно довідці МСЕК від 04.11.2005 року позивачу встановлено вперше 25 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом 01.04.2005 року (а.с. 24).

В подальшому згідно довідкам МСЕК від 10.11.2006 року, 12.02.2007 року, 22.02.2008 року, 16.04.2010 рок, 03.07.2014 року, 21.07.2016 року було підтверджено 25% втрати професійної працездатності за даним нещасним випадком (а.с. 25-31).

12.08.2019 року Міжрайонної МСЕК м. Покровська позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності за травмою 01.04.2005 року безстроково (а.с. 32).

Крім того, 16.10.2006 року позивача знову було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків, а саме ударом вагонетки його було відкинуто з рельсового шляху під дегаційний трубопровід на грунт виробки, йому було встановлено діагноз: тупа травма живота, нагноївша гематома брежейки товстої кишки, двофазний розрив товстої кишки, гнійно-геморагічний перитоніт, садна грудної клітини.

За даним фактом був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 22 січня 2007 року та Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 22 січня 2007 року.

Згідно довідці МСЕК від 12.02.2007 року йому встановлено вперше 55 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом 16.10.2006 року з подальшими переглядами, 22.02.2008 року 40%, 16.04.2010 року 40%, 03.07.2014 року 40%, 21.07.2016 року 40% (а.с. 26-31).

12.08.2019 року Міжрайонною МСЕК м. Покровська йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності за травмою 06.10.2006 року безстроково (а.с. 32).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва 01.04.2005 року, суд враховує наступне:

Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з частиною першою статті 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку (липень 2002 року) та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом (січень 2003 року): у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні - грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

За положеннями, діючими на час встановлення позивачеві ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою 2002 року, частини 3 статті 34 цьго Закону № 1105-XIV: моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну

(немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат.

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку (ч. 2 ст. 13, ч. 1 ст. 14).

Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці Закон № 1105-XIV було викладено у новій редакції, в тому числі змінено його назву: Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що набрав чиннності з 01 січня 2015 року.

Так, відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону № 1105-XIV в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII, на яку в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається Фонд, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

А ще раніше, 20.03.2007р. набрав чинності Закон № 717-V, згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати.

У зв`язку із вищевказаними змінами до Закону № 1105-XIV з січня 2006 року відсутнє законодавче унормування права потерпілих від нещасного випадку на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду.

Але акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19) зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Тобто спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІV повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності .

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.12.2018р. у справі № 210/5258/16-ц, від 23.01.2019р. у справі № 210/2104/16-ц, від 22.01.2020р. у справі № 219/72/17, від 12.02.2020р. у справі № 459/3304/16-ц, у справі 265/3910/16-ц, які слушно врахував суд при вирішенні цього спору.

Право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з утратою 25 % професійної працездатності за виробничою травмою від01.04.2005 р. виникло у позивача ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV (підпункту «е» пункту 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності») у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку 01.04.2005 р. та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд.

Факт нещасного випадку на виробництві, що трапився із позивачем 01.04.2005 р. і заподіяння йому у зв`язку з цим моральної шкоди підтверджується зібраними доказами, включаючи акт про нещасний випадок на виробництві, довідками МСЕК, зокрема від 04.11.2005р. про встановлення первинно позивачеві 25% втрати професійної працездатності.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди щодо обов`язків Фонду, суд враховує характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, характер отриманого у 2005 році ушкодженн в умовах виробництва; закритий перелом лобків і седалищ, кісток зправа зі зміщенням, закритий перелом лобків, кістки зліва без зміщення, крила лівої клубової кістки без зміщення, що безумовно потягло вимушені зміни звичайного стану життя і змусило його докладати додаткових зусиль для відновлення первісного стану і організації життя і побуту. Суд з урахуванням принципів розумності та справедливості дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 8500,00 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва 16.10.2006 року, суд враховує наступне:

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін,

внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування.

Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування позивача. Згідно довідці МСЕК від 12.02.2007 року йому встановлено вперше 55 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом 16.10.2006 року з подальшими переглядами, 22.02.2008 року 40%, 16.04.2010 року 40%, 03.07.2014 року 40%, 21.07.2016 року 40% (а.с. 26-31).

В зв`язку цим 03 вересня 2020 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що в зв`язку з травмою на виробництві 16.10.2006 року позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК первинно 55% працездатності (в подальшому під час переогляду підтверджено 40%) за трудовим каліцтвом, визнаний інвалідом другої групи безстроково.

Внаслідок травмування позивач зазнає моральні страждання, які пов`язані з травмуванням, відчуває біль, розпач і хвилювання через стан здоров`я, негативні наслідки травми не залишають йому сподівань на одужання та повернення до попереднього образу життя. Все це разом має вплив на його життя та стосунки з близькими, у нього з`явилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. Зазначені обставини негативно впливають на його душевний стан. Він постійно перебуває в стані тривоги з врахуванням незворотності наслідків трудового каліцтва, неможливості відновлення стану здоров`я. Внаслідок травмування він вимушений був звільнитися через невідповідність виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с. 15).

Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди за травмою від 16.10.2006 року, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з трудовим каліцтвом втрачена згідно

висновку МСЕК первинно 55% працездатності (в подальшому під час переогляду підтверджено 40%), він визнаний інвалідом третьої групи безстроково.

Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» за наслідками травмування 16.10.2006 року 25000 грн.

Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлено рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з суми судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановленого для фізичних осіб, яка складає 840,80 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в розмірі 326,57 грн., з ДП «ВК «Краснолиманська» - 256,13 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 237-1 КЗпП України, ст. 268 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 81, 263-265ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва 01.04.2005 року, 8500,00 грн (вісім тисяч п`ятсот гривень 00 коп.)

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва 16.10.2006 року, 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.).

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь держави судовий збір в розмірі 326,57 грн., з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір в розмірі 256,13грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті та проголошена його вступна та резолютивна частина в судовому засіданні 16 листопада 2020 року. Повний текст рішення складено 17 листопада 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду, з врахуванням вимог п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, , місце знаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, 5, 84122.

Відповідач 2: Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», , місцезнаходження: вул. Перемоги, 9, м. Родинське, Донецької області, 85310.

Суддя: