Справа № 522/590/20
Провадження № 2/522/167/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 6 000 дол. США.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 в позовній заяві зазначила, що 11 червня 2012 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого вона передала ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 6 000 дол США. Відповідач зобов`язався виконати грошові зобов`язання до грудня місяця 2017 року.. Вказані обставини підтверджується розпискою. Однак, у вказаний у договорі термін відповідачем грошові кошти повернуті не були. Тому, позивач просить стягнути із ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 6000 дол. США.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 18 березня 2020 року.

Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто.

Ухвалою суду від 10 березня 2020 року за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Підготовче засідання 18 березня 2020 року відкладено на 03 червня 2020 року з підстав неявки сторін по справі. Від позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 03 червня 2020 року з`явився позивач. Підготовче засідання відкладено на 14 липня 2020 року з підстав неявки відповідача.

До суду від відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

У підготовче засідання 14 липня 2020 року з`явився позивач. Відповідач про причини неявки суд не повідомляв, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 13 жовтня 2020 року.

Ухвалою суду від 14 липня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

У судове засідання 13 жовтня 2020 року з`явився позивач та представник відповідача.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та свідка, повно та всебісдокази у їх сукупност додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 11 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була укладена позика, відповідно до якої позивач передала ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 6 000 дол США. У свою чергу ОСОБА_2 зобов`язався повернути вказані грошові кошти до кінця грудня місяця 2017 року.

Вказані кошти були передані ОСОБА_1 та отримані ОСОБА_2 , що підтверджується відповідною розпискою підписаною ОСОБА_3 та посненнями у судовому засідання свідка ОСОБА_4 , яка підтвердила факт передачі та отримання грошових коштів.

Проте, на даний час грошові зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 не виконано.

Відповідальність позичальника за порушення умов договору передбачена ч. 1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК Укрвїни..

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом вбачається, що між сторонами склалися правовідносини в результаті укладеного ними договору позики від 11 червня 2012 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України.

Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У відповідності із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що борг за договором позики від 11 червня 2012 року у розмірі 6000 дол. США відповідачем не повернено у встановлений договором термін, що також було підтверджено у судовому засіданні поясненням свідка.

У судовому засіданні у якості свідка була допитана ОСОБА_4 , яка пояснила, що вона є матір`ю позивача. В лютому місяці 2012 року позивач отримала від своєї бабусі грошові кошти у розмірі 18 000 дол. США. Відповідач, який є двоюрідним братом позивача, 06 червня 2012 році позичив у неї грошові кошти у розмірі 6 000 дол. США, мети отримання грошових коштів ним повідомлено не було. У свою чергу відповідач зобов`язався повернути позичені грошові кошти до грудня місяця 2017 року. До теперішнього часу грошові кошти не повернуті, на телефонні дзвінки ОСОБА_5 не відповідає. Також ОСОБА_4 зазначила, що грошові кошти у розмірі 6000 дол. США були передані позивачем відповідачу у її присутності в квартирі де проживала бабуся позивача.

В суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками, їх пояснення відповідають та не суперечать обставинам, свідчення про які містяться в інших зібраних по справі доказах.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики (розписки), відповідачем не було повернуто борг, в обумовлений строк про повернення коштів, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, та з урахуванням визнання представником відповідача позовних вимог у повному обсязі, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 524, 526, 533, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорту серія НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) грошові кошти за договором позики у розмірі 6000 ( шість тисяч) дол. США

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 23 жовтня 2020 року.

Суддя: Ю.Б. Свячена