Справа № 681/778/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Дідек М.Б.,

за участю секретаря судових засідань Богданевич О.О.,

відповідачки - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в м. Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

09.06.2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, на обґрунтування якого зіслався на те, що проживає в будинку АДРЕСА_1 , який розташованій на земельній ділянці, яка межує із земельною ділянкою відповідачки. Ділянки розмежовані огорожею з металево сітки, половина якої належить йому, а половина сусідам. У 2015 році придбавши шифер бувший у використанні 9 листів, прикріпив його до частини огорожі. 05.03.2020 року близько 09 год.30 хв. відповідачка самовільно за допомогою свого чоловіка пошкодила паркан, шляхом його побиття, чим завдала матеріальної шкоди в сумі 450грн. У зв`язку з неправомірними діями змушений був звертатися до правоохоронних органів, витрачати свій час та зусилля на збирання необхідних документів, втратив душений спокій та рівновагу, тому просив стягнути моральну шкоду в сумі 2000грн.

Відповідачка подала до суду відзив, в якому зазначила, що позивач є неналежним, оскільки власником будинку де він проживає є не він, а його дружина, а також вона є неналежним відповідачем, оскільки власником будинку де вона мешкає є її чоловік ОСОБА_3 , шифер не била. Матеріальна шкода позивачем не підтверджена доказами, а тому просить у позові відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив у якому вказав, що є належним відповідачем, оскільки будинок придбаний шлюбі, тому є спільною сумісною власністю подружжя, винність відповідачки підтверджуються постановою адмінкомісії від 12.05.2020року.

ОСОБА_1 в свою чергу подала заперечення на відповідь на відзив, в якому зіслалась на те, що шифер було пошкоджено за терміном давності і ніякої цінності він не мав.

Позивач до суду не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачка в судовому засіданні вину не визнала та пояснила, що з позивачем довготривалий час перебувають у недобросусідських відносинах, позивач постійно створює перешкоди для користування її земельною ділянкою, будує різного виду «халабуди», не обрізає старі дерева, які створюють тінь на її земельній ділянці. Шифер, як зазначено в позові вона не била, а лише з чоловіком похилила, так як ОСОБА_2 прив`язав його до їхньої сітки, чим пошкоджував її, побитий він був вже за строками давності.

Суд заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, адміністративні матеріали про адміністративне правопорушення приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач проживає в будинку АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною, дані обставини не заперечувалися відповідачкою.

19.03.2020 року ДОП Полонського ВнП лейтенантом поліції Варавою М.О. було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.186 КУпАП вчинене ОСОБА_1 та який разом з матеріалами було передано на розгляд адмінкомісії.

12 травня 2020 року адміністративна комісія виконавчого комітету розглянула матеріали справи про адміністративне правопорушення , передбачене ст. 186 КУпАП та цього ж дня винесла постанову №27 в якій встановила: « Що 05.03.2020 року близько 09год.30хв. по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , здійснюючи гадане право по усуненню перешкод в належному користуванні своєю земельною ділянкою, самовільно, за допомогою свого чоловіка ОСОБА_3 , всупереч положенням ст.321 ЦК України та ст.41 Конституції України, пошкодила паркан з 9-ти листів бувшого у використанні шиферу, який розмежовував присадибну ділянку, що належить їй на праві приватної власності на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку ЯМ № 21239, з присадибною земельною ділянкою ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , завдавши незначну матеріальну шкоду у розмірі 450грн. У відповідності до вимог ст-252 КУпАП, оцінюючи докази в їх сукупності, на підставі всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, адміністративною комісією встановлено, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.186 КУпАП. провадження у справі закрито за закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП»

Постанова не оскаржувалася ОСОБА_1 та набрала законної сили 23 травня 2020 року.

На підтвердження завданої матеріальної шкоди позивачем було надано до суду розписку про придбання шиферу бувшого у використанні, згідно якої вартість 1 листка становить 50грн., скріншоти оголошень зі сайту ОЛХ про продаж б/у шиферу постанову №27 адміністративної комісії виконавчого комітету Полонської міської ради ОТГ від 12.05.2020 року.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Наведені вище докази та обставини в своїй сукупності підтверджують факт того, що саме із вини відповідача ОСОБА_1 відбулося пошкодження майна позивача.

ОСОБА_1 на спростування доводів позивача не надано суду належних та допустимих доказів, на підтвердження відсутності своєї вини в порушенні прав позивача.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то статтею 23 ЦК України, визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом відповідно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов`язковому з`ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач ОСОБА_2 посилається на істотність вимушених змін в зв`язку з подією, а саме: перебував у нервовому напруженні, що негативно відобразилося на його здоров`ї, як інваліда 2 групи, зумовило зміни у звичайному способі життя, оскільки витрачав час та зусилля на збирання необхідних документів, для звернення до поліції, суду, щоб довести порушення своїх прав.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, відповідно до положень п.9 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року), суд враховує характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивач не довів суду у чому виразилися його моральні страждання, які настали внаслідок завдання йому матеріальної шкоди, не надав суду належних доказів, які підтверджують даний факт, тому в частині стягнення моральної шкоди позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 23, 1166, ЦК України,

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 450 (чотириста п`ятдесят)грн.

В решті частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

позивач: ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_3 ,

відповідач: ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_4 .

Суддя Дідек М.Б.