Дата документу 29.10.2020
Справа № 334/4036/20
Провадження № 2/334/2986/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Явісенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про зобов`язання провести приватизацію квартири за відсутності ордера на вселення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання права на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи його тим, що з 21 січня 1993 року по теперішній час він зареєстрований та проживає у зазначеній квартирі, яка була отримана його матір`ю ОСОБА_2 під час роботи на підприємстві. ОСОБА_2 04 жовтня 2012 року знята з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 у зв`язку зі смертю.

Позивач звернувся із заявою про приватизацію вищезазначеної квартири до відповідача, але з`ясувалось, що відсутність ордеру на вказану квартиру унеможливлює підготовку рішення органу приватизації про приватизацію його квартири.

Позивач вважає, що відповідачем порушується його право на приватизацію згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки він вселений до квартири на законних підставах, а відсутність ордера не є підставою для відмови в приватизації квартири, у зв`язку з чим звертається до суду та просить зобов`язати відповідача здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_1 за відсутності ордеру.

Представник відповідача надав відзив на позов в якому зазначив, що в цілому погоджується щодо наведених позивачем обставин про неможливість реалізувати своє право приватизувати житло, у зв`язку з відсутністю чіткого правового регулювання взаємовідносин органу приватизації та громадянина при втраті або неможливості отримання документів. Водночас, районна адміністрація не оспорює право позивача на приватизацію спірної квартири. Для вирішення даного питання пропонується позивачу отримати рішення суду, яким зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району здійснити приватизацію за відсутністю ордеру при умові наданні всіх інших визначених документів.

Позивач та його представник адвокат Тульчевська Н.В. в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Просять позовні вимоги задовольнити, з урахуванням відзиву відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Просить постановити рішення на розсуд суду з урахуванням обставин визначених у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований позивач ОСОБА_1 з 21.01.1993 року про теперішній час. Також в квартирі була зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 24 червня 2016 року знята з реєстрації у зв`язку зі смертю (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 01/4-4299 від 24.06.2016р., а також свідоцтва про смерть останньої (а.с.5,8).

У червні 2020 року позивач виявив бажання приватизувати вищезазначену квартиру, але листом №Б-0369 від 19.06.2020 року районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району йому було відмовлено в оформленні приватизації у зв`язку з відсутністю копії ордеру (а.с.6,11).

Департаментом з управління житлово-комунальним господарством надано відповідь № Б-2571 від 11.06.2020 про неможливість надати копію корінця державного ордера на квартиру АДРЕСА_1 , який видавався протягом 1974-1978 року, у зв`язку з тим, що корінці ордерів на заселення зберігаються з 1984 року (а.с.10).

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму.

Пунктом 5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ч.3 ст.8 вищевказаного Закону передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків- пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 ЖК України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За змістом ст. 58 ЖК України, ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення.

Відповідно до п. п. 69, 70, 72 Постанови ради Міністрів Української РСР від 11 грудня 1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР»(розділ IV), ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів.

Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5статті 2 цього Закону.

З моменту вселення і до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачами не пред`являлося до позивача претензій щодо незаконності його мешкання у квартирі.

Відповідно до п.11 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.1 ст.345 ЦК України, фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності.

З огляду на вказані обставини відповідно до приписів Законів №500-VI та №2842-12 позивач має право на приватизацію жилого приміщення квартири, у якій він мешкає.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що позивач вселений у квартиру на законних підставах, незаконність його проживання ніким не спростована, а відсутність ордеру позбавляє позивача реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у нього є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордеру, який надати не має можливості по незалежним від нього обставинам.

З аналізу вищенаведених правових норм випливає, що ордер це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення.

Враховуючи те, що відповідно до ст.59 ЖК України, ордер на квартиру в будинку не був визнаний в судовому порядку недійсним, відповідач не спростував факту, що ордер дійсно видавався, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов`язання здійснити приватизацію спірної квартири є доведеними законними, обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню, оскільки останній не має права відмовляти позивачу у приватизації займаного ним житла, оскільки такі дії відповідача порушують конституційне право позивача на приватизацію житла.

Обов`язок органів державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України проголошений ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Тому, суд приходить до висновку, що позивач має право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , в якій він зареєстрований та проживає, а відмова відповідача в реалізації права на приватизацію через відсутність ордеру порушує права позивача.

Таким чином, враховуючи, що позивач вселилася до квартири на законних підставах, незаконність проживання ніхто не оспорює, неможливо знайти копію ордеру, відсутність його копії позбавляє позивача реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме зобов`язанню районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_1 та передати її у власність ОСОБА_1 без ордеру про надання житлової площі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_1 за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за відсутності ордера про надання жилої площі, при умові наданні всіх інших визначених документів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.