ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4775/20
Провадження № 2/210/1910/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"12" листопада 2020 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ступак С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Гузєв І.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 серпня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначив, що позивач працював протягом 21 року (з 19.12.1974 року по 18.10.1995 року) на посаді машиніста бурової установки в Новокриворізькому гірничо-збагачувальному комбінаті, згодом реорганізований в КДГМК «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», виконував роботи, які внаслідок конструктивних недоліків машин, механізмів, обладнання а також засобів індивідуального захисту, характеризувались підвищеним впливом на організм шкідливих виробничих факторів. Згідно даних, вказаних в Акті Форми П-4 від 07.04.1995 року, медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Україниський науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба 1-2 ст. з периферичним ангіодистонічним синдромом, часто вираженими акроангіоспазмами, зовнішнім епіконделезом плеч та двостороннім плечолопатковим періартрозом з ПФС 1 ст.; двосторонній кохлеарний неврит з легким ступенем зниження слуху, туговухість 1 ст.

Причинами виникнення професійного захворювання позивача згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.04.1995 року слугували тривалий час роботи в умовах впливу на організм вібрацій, які перевищують гранично-допустимий рівень в 3,2 рази, а також шум, який перевищує гранично-допустимий рівень в 1,25-1,5 рази. Таким чином, комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що внаслідок тривалої праці в шкідливих умовах на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ОСОБА_1 втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійне захворювання.

Позивач зазначає, що відповідно до довідок ЛТЕК від 10.05.1995 року позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 35% та третя группа інвалідності, повторно 09.04.1996 року позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 35% та третя группа інвалідності, повторно 24.04.1997 року позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25%, повторно 30.04.1998 року позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25%. Тривале лікуваня не давало результатів тому позивач повторно пройшов ЛТЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 40% та встановлено третю групу інвалідності. Повторно 06.04.2000 року позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% та третя группа інвалідності, повторно 21.07.2001 року позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% та третя группа інвалідності, повторно 22.04.2003 року позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% та третя группа інвалідності безстроково. Відповідно до рекомендацій ЛТЕК позивач потребує медикаментозного лікування, та санаторно-курортного лікування один раз в два роки.

У зв`язку із отриманням професійного захворювання Позивач став інвалідом, порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль в руках, оніміння, що має наслідком порушення функції захвату. Перспектива тривалого процессу лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь 188920,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Представник Відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Тер-Товмасян Ю.Г. подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 є відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я, про що 07.04.1995 року було складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання. Згідно з випискою з огляду у ЛТЕК позивачу встановлена 35% втрати професійної працездатності первинно з 03.05.1995 року по 01.05.1996 року. Тобто саме саме з цієї дати 03.05.1995 року особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження його здоров`я.

На момент виникнення права на компенсацію моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я вказані правовідносини регулювались Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України N 472 від 23.06.1993 р., з наступними змінами та доповненнями, в редакції, чинній на момент встановлення стійкої втрати працездатності 03.05.1995 року.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин пунктом 11 Правил №472 визначено, що моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи), рішення комісії по трудових спорах, рішення суду.

Враховуючи, що позивач при обгрунтуванні позовних вимог посилається на норми права, які не були чинні на момент виникнення спірних правовідносин, тому не можуть бути застосовані при вирішенні данного спору.

Позивач оцінив свої моральні страждання в розмірі, що становить 188920,00 грн., що жодним чином не відповідає вимогам розумності виваженості та справедливості, сума не відповідає тяжкості та характеру шкоди, та позивачем не надано належних та допустимих доказів на те, що він дійсно зазнає моральних страждань.

У зв`язку з чим, представник відповідача заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі.

Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідач, суд прийшов до наступного висновку.

При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, виданої на ім`я ОСОБА_1 , останній з 19.12.1974 року по 01.06.1975 року працював на посаді машиніста станка буріння у кар`єрі Новокриворізького гірничо-збагачувального комбінату, з 01.06.1975 року по 18.10.1995 року на посаді бурильника скважин станка СБШ-250 6 -го розряду, 18.10.1995 року був переведений в рудоуправління черговим слюсарем по ремонту обладнання в кар`єр № 3, (01.12.1996 року Новокриворізький гірничо-збагачувальний комбінат реорганізований в КДГМК «Криворіжсталь»), 26.03.2003 року переведений слюсарем черговим по ремонту обладнання в кар`єр № 4 рудоуправління КДГМК «Криворіжсталь»,15.02.2006 року був переведений в рудоуправління черговим слюсарем по ремонту обладнання 5 розряду,пропрацював там до 24.02.2006 року та був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 26-33).

Згідно Акту форми розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.04.1995 року вбачається, що причиною виникнення професійного захворювання є тривалий час роботи в умовах впливу на організм вібрацій, які перевищують гранично-допустимий рівень в 3,2 рази, а також шум, який перевищує гранично-допустимий рівень в 1,25-1,5 рази.

Відповідно до вказаного Акту встановлено, що внаслідок тяжкої праці Позивачем отримано хронічне професійне захворювання: вібраційна хвороба 1-2 ст. з периферичним ангіодистонічним синдромом, часто вираженими акроангіоспазмами, зовнішнім епіконделезом плеч та двостороннім плечолопатковим періартрозом з ПФС 1 ст.; двосторонній кохлеарний неврит з легким ступенем зниження слуху, туговухість 1 ст. (а.с. 16)

Відповідно до Наказу № 193 Новокриворізького гірничо-збагачувального комбінату від 12.05.1995 року «Про відшкодування шкоди, спричиненої професійним захворюванням» ОСОБА_1 , тривалий час, більш ніж 21 рік працював машиністом бурової установки РУ, в умовах підвищеного рівня шумута вібрації, внаслідок яких виникло професійне захворювання, та визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 35% та встановлена третя группа інвалідності, та постановлено виплатити одноразову допомогу (а.с.18).

У зв`язку із втратою професійної працездатності ОСОБА_1 21.05.2002 року, пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією (надалі - ЛТЕК), де йому з 10.05.1995 року було встановлено ступень втрати професійної працездатності - 35% та третя группа інвалідності з переоглядом до 01.05.1996 року, повторно 09.04.1996 року позивачу було встановлено ступень втрати професійної працездатності - 35% та третя группа інвалідності з переоглядом до 01.05.1997 року, повторно 24.04.1997 року було встановлено ступень втрати професійної працездатності - 25% та третя группа інвалідності з переоглядом до 01.04.1998 року, повторно 30.04.1998 року було встановлено ступень втрати професійної працездатності - 25% з переоглядом до 01.04.1999 року, повторно 27.05.1999 року було встановлено ступень втрати професійної працездатності - 40% та третя группа інвалідності з переоглядом до 01.05.2000 року, повторно 06.04.2000 року було встановлено ступень втрати професійної працездатності - 40% та третя группа інвалідності з переоглядом до 01.04.2001 року, повторно 21.07.2001 року було встановлено ступень втрати професійної працездатності - 40% та третя группа інвалідності з переоглядом до 01.04.2003 року, та повторно 22.04.2003 року позивачу було встановлено ступень втрати професійної працездатності - 40% та третя группа інвалідності з 01 травня 2003 року безстроково, що підтверджується виписками із акта ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії № НОМЕР_1 виданими на ім`я Позивача. (а.с. 9-14).

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, які стали підставою на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 мали місце до 14.01.2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку з ушкодженням його здоров`я в результаті нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Таким чином, судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням після тривалої праці на підприємстві КДГМК «Криворіжсталь», у зв`язку із чим вважає доведеним покладення обов`язку відшкодувати позивачу шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на КДГМК «Криворіжсталь».

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Суд, бере до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер травми та відсоток втрати професійної працездатності, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на негативні наслідки, які настали для позивача внаслідок часткової втрати професійної працездатності.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, суд вважає за доцільне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданою ушкодженням здоров`я у розмірі 75 000 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 8, ч.3 ст. 22, 43, 46 Конституції України, ст.13 Закону України "Про охорону праці», ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 268, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 4, 9, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», , місце знаходження: місто Кривий Ріг, вулиця Криворіжсталі, 1, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, у розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», , місце знаходження: місто Кривий Ріг, вулиця Криворіжсталі, 1, на користь держави судовий збір 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ступак