КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м. Київ

Справа 753/484/16-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року, ухвалене у складі судді Комаревцевої Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, Київська міська Рада про визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним та усунення порушень прав власника,

встановив:

У січні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про визнання державних актів про право власності на земельні ділянки недійсними та усунення порушень прав власника.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 327/5139 їй у приватну власність із земель, відведених в постійне користування садовому товариству «Святище» Дарницького району м. Києва, надана земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 0,0600 га, для ведення колективного садівництва, розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :96:109:0017. На підставі цього рішення на ім`я позивача виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку від 10 листопада 2011 року серії ЯЖ № 038457, який внесений до державного реєстру за вищезазначеним кадастровим номером органом державної реєстрації 10 листопада 2011 року.

На цій земельній ділянці нічого не будувалося і будівлі відсутні, проте відповідно до визначених розмірів та межових знаків нею була встановлена огорожа, яка надалі була зруйнована невідомими особами. У липні 2015 року позивачу стало відомо, що про своє право на належну їй земельну ділянку заявив незнайомий їй чоловік, який назвався власником суміжної земельної ділянки, площею 0,12 га. При цьому він на підтвердження свого права на земельну ділянку та встановлення його особи ніяких документів не надав і про них не повідомив.

Після звернення до даних Публічної кадастрової карти України Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» позивачу стало відомо, що на належну їй земельну ділянку, площею 0,0600 га, кадастровий номер :96:109:0017, повністю накладається земельна ділянка ОСОБА_3 , площею 0,12 га, кадастровий номер :04:007:1579, а також частково накладається земельна ділянка ОСОБА_4 , площею 0,12 га, кадастровий номер :04:007:1578.

Відповідно до копій вищезазначених документів земельна ділянка з кадастровим номером :04:007:1578, площею 0,12 га була передана у приватну власність ОСОБА_4 для ведення індивідуального садівництва на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 03 листопада 2009 року № 3351 та виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 листопада 2009 року серії ЯД № 950480. Інша земельна ділянка з кадастровим номером :04:007:1579, площею 0,12 га, була передана у приватну власність ОСОБА_3 для ведення індивідуального садівництва на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 03 листопада 2009 року № 3351 та виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 листопада 2009 року серії ЯД № 950485.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач, вважаючи своє право на земельну ділянку порушеним та оспорюваним, просила суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 03 листопада 2009 року № 3351 у частині передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, для ведення індивідуального садівництва ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , площею 0,12 га, кожному;

- визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області: серії ЯД № 950480 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:1578, площею 0,12 га, для ведення індивідуального садівництва, виданого на ім`я ОСОБА_4 , та серії ЯД № 950485 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:1579, площею 0,12 га, для ведення індивідуального садівництва, виданого на ім`я ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 03 листопада 2009 року № 3351 у частині передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, для ведення індивідуального садівництва громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , площею 0,12 га кожному.

Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області: серії ЯД № 950480 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:1578, площею 0,12 га, для ведення індивідуального садівництва, виданого на ім`я ОСОБА_4 , та серії ЯД № 950485 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:1579, площею 0,12 га, для ведення індивідуального садівництва, виданого на ім`я ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , як особа, яка не приймала участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи.

Вказує, що позивач отримала державний акт на підставі рішення Київської міської ради від 02.12.2010 року, а зміна меж міста Києва розпочата лише у 2013 році, оскільки рішенням Київської міської ради від 28.02.13 №62/9119 було узгоджено проект землеустрою щодо встановлення та зміни меж міста Києва, розроблений комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин».

Зазначає, що суд помилково встановив в оскаржуваному рішенні, що межі міста Києва вже встановлені, і тому спірна земельна ділянка належить виключно позивачу, що не відповідає дійсності. Вважає, що позовна вимога позивача щодо визнання протиправним та скасування розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 03.11.2009 № 3351 в частині передачі у приватну власність спірних земельних ділянок не підсудна Дарницькому районному суду м. Києва. Вважає, що така вимога підлягала розгляду Окружним адміністративним судом м. Києва. Також зазначає, що Бориспільською РДА Київської області враховуючи, що межі міста Києва не встановлені, було цілком законно прийнято рішення про передачу у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельних ділянок, які на час оформлення державних актів входили до складу земель територіальної громади Гнідинської сільської ради.

Порушення його прав полягає у тому, що спірна земельна ділянка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 березня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Меленною Т.К., відповідно до якого ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 земельну ділянку під кадастровим номером :04:007:1579.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 11 січня 2018 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 03 листопада 2009 року №3351 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, для ведення індивідуального садівництва громадянину ОСОБА_3 площею 0,1200 га та визнання недійсним державного акту серії ЯД №950485 на право власності на земельну ділянку, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, з кадастровим номером :04:007:1579 площею 0,1200 га для ведення індивідуального садівництва на ім`я ОСОБА_3 , а також в частині стягнутого з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в сумі 275 грн. 60 коп. - скасовано та прийнято в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 08 липня 2020 року постанову Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2018 року скасовано, справу в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 03 листопада 2009 року №3351 щодо передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області для ведення індивідуального садівництва, площею 0,12 га, та визнання недійсним державного акту серії ЯД №950485, виданого ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області з кадастровим номером :04:007:1579, площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Костантинова Н.І. просила ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду у вказаній справі, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Скасовуючи постанову Апеляційного суду м. Києві від 11 січня 2018 року, Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року звернув увагу на те, що ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про його права та інтереси (частини перша статті 352 ЦПК України), проте апеляційний суд не перевірив, яким чином оскаржуваним рішенням вирішуються права та обов`язки скаржника.

Тому Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду апеляційному суду необхідно перевірити доводи ОСОБА_1 про те, чи рішенням суду першої інстанції вирішено про його права, інтереси та свободи як особи, яка не була залучена до участі у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказані норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 2- 4392/09, постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 638/21181/15-ц, постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 705/2-1281/2010Верховний Суд дійшов висновку, що особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 2-1426/08, постанові від 30 січня 2020 року у справі № 646/6461/17, особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1715/2798/12також зазначається, що в залежності від того, чи вирішувалось судовим рішенням питання про права та обов`язки особи, яка його оскаржує, визначається право на оскарження такого рішення. Судове рішення, що оскаржується особою, яка не залучалась до розгляду справи, повинно безпосередньо впливати на обсяг прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є членом СТ «Святище», у якому для ведення колективного садівництва за нею була закріплена земельна ділянка № НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 із числа земель, відведених СТ «Святище» за розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 11 грудня 1995 року № 306 «Про надання Головному управлінню капітального будівництва Київської міської державної адміністрації земельних ділянок під забудову другої черги житлового масиву «Осокорки».

Рішенням Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 327/5139 ОСОБА_2 передано у приватну власність із земель, відведених в постійне користування СТ «Святище», земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0600 га, для ведення колективного садівництва, розташовану на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :96:109:0017, на підставі якого виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку від 10 листопада 2011 року серії ЯЖ № 038457.

Відповідно до наданих Управлінням Держгеокадастру у Бориспільському районі копій державних актів на право власності на землю, земельна ділянка з кадастровим номером :04:007:1578, площею 0,12 га, передана у приватну власність ОСОБА_4 для ведення індивідуального садівництва на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 03 листопада 2009 року № 3351 та виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 листопада 2009 року серії ЯД № 950480.

Також земельна ділянка з кадастровим номером :04:007:1579, площею 0,12 га, була передана у приватну власність ОСОБА_3 для ведення індивідуального садівництва на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 03 листопада 2009 року № 3351 та виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 листопада 2009 року серії ЯД № 950485.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи протиправним розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 30.11.2009 року № 3351 в частині передачі земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також визнаючи недійсними державні акти на ім`я вказаних відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що є доведеними ті обставини, що на належну позивачу земельну ділянку, площею 0,0600га кадастровий номер :96:109:0017 повністю накладається земельна ділянка відповідача ОСОБА_3 , площею 0,12 га. кадастровий номер :04:007:1579, а також частково накладається земельна ділянка відповідача ОСОБА_4 , площею 0,1200 га. кадастровий номер :04:007:1578 .

Про невходження належної позивачу земельної ділянки до складу земель Гнідинської сільської ради і навпаки про належність спірної земельної ділянки до складу земель Київської міської ради слугують дані публічної кадастрової карти України ДП «Центру державного земельного кадастру», з якої вбачається, що лінія розмежування земель Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області та земель Київської міської ради проходить за межами належної позивачу на праві власності земельної ділянки із кадастровим номером :96:109:0017, а також те, що належна їй земельна ділянка розташована в межах земельної ділянки, площею 20,3022 га. із кадастровим номером :96:113:0037, яка відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права перебуває у комунальній власності Київської міської ради та розташована за адресою м. Київ Дарницький район, урочище Осокорки.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області було прийнято розпорядження про передачу у власність відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельних ділянок, які не входять до складу земель ні територіальної громади Гнідинської сільської ради, ні взагалі до складу земель Бориспільського району Київської області, з порушенням повноважень, зокрема ст. 17 ЗК України, а отже таке розпорядження є протиправним і підлягає скасуванню. Крім того визнанню недійсними підлягають також і виготовлені та видані на підставі зазначеного розпорядження державні акти про право власності на земельні ділянки.

Звертаючись з апеляційною скаргою на вказане рішення суду, ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року було вирішено питання про права ОСОБА_1 на належну йому земельну ділянку, оскільки 18 березня 2011 року між ОСОБА_6 , який діяв в інтересах ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:1579, площею 0,12 га, який посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Меленною Т.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 864. Вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки зареєстровано в Гнідинський сільській раді Бориспільського району Київської області 16 лютого 2012 року за № 20. В державному акті серії ЯД № 950485 була зроблена нотаріусом відповідна відмітка про перехід права власності від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 .

Перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції встановлено, що заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року про задоволення позову в частині про визнання протиправним і скасування розпорядження Бориспільської РДА від 03.11.2009 року № 3351 щодо передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3 та визнання недійсним державного акта серії ЯД № 950485, виданого ОСОБА_3 , на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:1579 - не вирішує питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , який не був учасником справи, виходячи з наступного.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц, саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно щодо якого виник спір, зокрема, після ухвалення судом першої інстанції рішення, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 , від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 01 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 , від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 , для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельних ділянок з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване.

Отже, розпорядження про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване, незалежно від того, чи було воно визнане судом недійсним або скасоване.

Тому судове рішення про скасування розпорядження Бориспільскої РДА № 3351 від 03.11.2009 року про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_3 є правовою оцінкою суду, сформульованою судом при розгляді цієї справи за участі відповідача, і така оцінка не є обов`язковою для судів при розгляді іншої справи, в тому числі за участі скаржника - особи, яка не брала участі у цій справі.

За викладених обставин судове рішення про задоволення позову в цій частині не вирішує питання про права та обов`язки ОСОБА_1 як особи, яка не брала участі у цій справі.

Оскаржуване рішення суду про задоволення позову в частині визнання недійсним державного акта серії ЯД № 950485, виданого ОСОБА_3 , на право власності на земельну ділянку, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, з кадастровим номером :04:007:1579, площею 0,12 га, для ведення індивідуального садівництва, також не вирішує питання про права та обов`язки ОСОБА_1 як особи, яка не брала участі у цій справі.

Підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Визнання недійсним державного акта не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого незаконного володіння, про що Великою Палатою Верховного Суду зазначено, зокрема, у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц, судове рішення про визнання недійсним державного акта є правовою оцінкою суду, сформульованою судом при розгляді цієї справи за участі відповідача, і така оцінка не є обов`язковою для судів при розгляді іншої справи, в тому числі за участі скаржника - особи, яка не брала участі у цій справі.

Тому судове рішення про задоволення позову в цій частині також не вирішує питання про права та обов`язки особи, яка не брала участі у цій справі.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно з ч. 2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувались, тому апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на дане судове рішення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 362 ЦПК України, суд

ухвалив:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, Київська міська Рада про визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним та усунення порушень прав власника.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.