Справа № 462/2901/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

за участю секретаря судових засідань - Ясниської В.Я.

представника відповідача - Негря Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходу у зв`язку з невиплатою заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути із відповідача 24 687,02 грн. заборгованості по заробітній платі, доплату за шкідливі умови праці у розмірі 2 468, 47 грн., доплату за роботу в нічний час у розмірі 2 765, 33 грн., компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 38 010, 99 грн. та 212 890 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.02.2016 року по 22.04.2020 року та витрати на правову допомогу у розмірі 4 300 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він працював у Львівському міському комунальному підприємстві «Львівтеплоенерго» на посаді машиніста-обхідника з турбінного устаткування ІІІ групи котлотурбінного цеху Теплоектроцнтралі-1. 12 лютого 2016 року звільнений з роботи за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КзПП України відповідно до наказу № 106-к від 12.01.2016 року. Починаючи з січня 2010 року по січень 2015 року відповідач здійснював нарахування заробітної плати з порушенням чинного законодавства, що призвело до суттєвого заниження розміру його заробітної плати. Так, при нарахуванні заробітної плати відповідач не дотримувався умов Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 та 2012-2013 роки, Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 та 2013-2015 роки; п. 2 Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднання роботодавців та профспілковими об`єднанням Львівської області на 2012-2014 роки. У колективному договорі ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки, у Додатку №3, розділі V Місячні і годинні тарифні ставки робітників, зайнятих на експлуатації устаткування ТЕЦ-1, теплоцентралі «Північна», теплоцентралі «Південна» встановлено міжрозрядний тарифний коефіцієнт для посади машиніста-обхідника з турбінного устаткування ІІІ розряду (групи кваліфікації) - 1,2. Згідно додатка № 1 до Тарифної частини Регіональної угоди на 2010-2011 роки та додатка № 1 до Тарифної частини Територіальної угоди на 2012-2014 рр. встановлено коефіцієнт співвідношень тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду, згідно якої для працівників, зайнятих на роботах по експлуатації устаткування ТЕЦ, даний коефіцієнт становить 1,62. Згідно додатка № 2 до Тарифної частини Регіональної угоди на 2010-2011 рр. та додатка № 2 до Тарифної частини Територіальної угоди на 2012-2014 рр. встановлено єдину сітку міжрозрядних тарифних коефіцієнтів по підгалузях житлово-комунального господарства, згідно з якою коефіцієнт для робітників 3 розряду становить 1,2. У колективному договорі ЛМКП «Львівтеплоенерго» а 2012-2013 роки встановлено міжрозрядний тарифний коефіцієнт для посади машиніста-обхідника з турбінного устаткування ІІІ розряду - 1,2. Також, п. 17.6 Колективного договору на 2012-2013 рр. визначено доплату за роботу у важких і шкідливих умовах праці в розмірі до 12 відсотків посадового окладу (тарифної ставки) та за роботу в нічний час в розмірі 40 відсотків годинної тарифної ставки за кожну годину робити. Натомість, відповідачем самостійно встановлювався розмір мінімальної заробітної плати та мінімальної тарифної ставки робітника І розряду з суттєвим заниженням розміру мінімальної заробітної плати, що призвело до ненарахування та, відповідно, виплати не в повному розмірі заробітної плати за спірний період та доплата за шкідливі умови праці відповідачем самостійно встановлена у розмірі 10 відсотків від посадового окладу.Оскільки з дня звільнення з роботи з ним не було проведено остаточного розрахунку при звільненні, то відповідач зобов`язаний виплатити йому також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 25 травня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони (а.с. 28).

30 червня 2020 року представником відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго»

Негря Г.Ю. подано відзив на позовну заяву (а.с. 89-99), в якому просить застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зазначає, що згідно розрахункових листків за період з січня 2010 року по січень 2015 року заробітна плата позивача становила 172 724,63 грн. Тобто заборгованість ЛМКП «Львівтеплоенерго» по заробітній платі перед позивачем у розмірі 24 687, 02 грн. становить 14,3 % від загальної суми нарахованої і отриманої суми заробітної плати. Враховуючи наведене, вважає, що слід стягнути рівно той відсоток середнього заробітку працівника, який становила сума недоплати заробітної плати за спірний період. Зазначає, що дана позиція повністю узгоджується із позицією, викладеною у постанові Великої палати Верховного Суду України від 26 червня 2019 року у справі за № 761/9584/15-ц., з якої також вбачається, що при розгляді даної категорії справ необхідно також брати до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

13 липня 2020 року представник позивача ОСОБА_2 подав відповідь на відзив та в якій звертає увагу суду на те, що при визначенні розміру недоплаченої заробітної плати в сумі 24 687,47 грн. відповідачем не враховано доплат за шкідливі умови праці у розмірі 2 468,47, доплат за роботу в нічний час у розмірі 2 765, 33 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, яка досі добровільно не виплачена, хоча виплата суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Про факт систематичної недоплати заробітної плати і те, що на момент звільнення позивача йому було виплачена заробітна плата не в повному обсязі відповідачу було відомо, що свідчить про протиправну та недобросовісну поведінку відповідача. Зазначає, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових відносинах і має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Проте, у випадку застосування судом принципу співмірності вважає, що розмір середнього заробітку який підлягає стягненню з відповідача не може становити менше ніж 145 452,00 грн.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, представник позивача - ОСОБА_2 подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов, при ухваленні судом рішення просить застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до приписів ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у Львівському міському комунальному підприємстві «Львівтеплоенерго» на посаді машиніста-обхідника з турбінного устаткування третьої групи котлотурбінного цеху Теплоцентралі-1 та 12.02.2016 року звільнений за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу № 106-к від 12.02.2016 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 24).

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики /довідники/.

Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Формування тарифної сітки /схеми посадових окладів/ провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних /міжпосадових/ співвідношень розмірів тарифних ставок /посадових окладів/.

Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації /профспілковим представником/.

Статтею 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основною заробітною платою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Згідно із ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 14 листопада 2013 року

директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, і накладено на нього стягнення штраф у розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. Вказана постанова набрала законної сили і з такої вбачається, що директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 41 КУпАП, а саме за порушення вимог п. 2.2 Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі Федерація роботодавців ЖКГ України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2013 роки, ст. ст. 96, 97 КЗпП України та ч. 3 ст. 6 Закону України Про оплату праці, тарифна ставка розраховувалась з 01.07.2010 р. по 30.04.2012 року, виходячи з мінімальної зарплати 744 грн. при встановленні Законом України Про державний бюджет України на 2010 рік мінімальної заробітної плати з 01.01.2010 р. 907 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. З 01.05.2012 р. по 30.04.2013 р., виходячи з мінімальної зарплати 869 грн., при встановленні Законом України Про державний бюджет України на 2012 рік мінімальної заробітної плати з 01.04.2012 р. 1094 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. З 01.05.2013 р. розрахована, виходячи з мінімальної заробітної плати 922 грн., при встановленні Законом України Про державний бюджет України на 2013 рік мінімальної заробітної плати з 01.01.2013 р. 1147 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. Виходячи з наведеного з 01.05.2013 р. годинна тарифна ставка машиніста берегових насосних станцій ІІ розряду становить 11,59 грн., годинна тарифна ставка старшого машиніста турбінного відділу 5 розряду становить 16,53 грн., годинна тарифна ставка слюсаря з ремонту парогазотурбінного устаткування 5 розряду становить 16,23 грн., посадовий оклад начальника зміни станції становить 4199 грн., старший майстер виробничої дільниці 1 гр. 3986 грн., начальник цеху 4214 грн., тобто при розробленні тарифної сітки для робітників виробничих підрозділів на підприємстві встановлено мінімальні годинні тарифні ставки робітників виробничих підрозділів у розмірі меншому ніж встановлений Галузевою угодою на 2010-2012 роки та в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України Про оплату праці, заробітна плата виплачується по мірі надходження коштів два рази на місяць, а не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду за який здійснюється виплата (а.с. 72-73).

Згідно даної постанови встановлено, що на підприємстві мало місце порушення трудових прав щодо належного рівня оплати праці, в тому числі і до позивача.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи окремої ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2015 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» не дотримується умов колективного договору, а саме п. 16.1 Колективного договору на 2012-2013 роки та п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки та п. 2 Територіальної угоди на 2012-2014 роки в частині визначення тарифної ставки (а.с. 94-95).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, вищевказаними судовими рішеннями встановлено порушення відповідачем вимог законодавства про оплату праці в період 2010-2015 рр. в частині визначення розміру тарифної ставки. Отже, ця обставина не потребує додаткового доведення.

Додатком № 1 до Тарифної частини Регіональної угоди на 2010-2011 роки та додатком №1 до Територіальної угоди на 2012-2014 роки встановлено, що коефіцієнт співвідношень тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду (групи кваліфікації) - для працівників, зайнятих на роботах по експлуатації устаткування ТЕЦ, даний коефіцієнт становить 1,62.

Додатком № 2 до Тарифної частини Регіональної угоди на 2010-2011 роки встановлено єдину сітку міжрозрядних тарифних коефіцієнтів по підгалузях житлово-комунального господарства, згідно з якою наведений коефіцієнт для робітників 3 розряду становить 1,2.

Пунктом 17.6. Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 рр. встановлено розмір доплат та надбавок за роботу у важких, шкідливих умовах праці до 12 відсотків та за роботу в нічний час (з 22.00 до 6.00) 40 відсотків годинної тарифної ставки (посадового окладу) за кожну годину роботи в цей час.

Статтею 9 Закону України "Про колективні договори і угоди" визначено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Положеннями цього Закону також передбачено, що умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод (ч. 2 ст. 5), а галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою (ч. 3 ст. 8).

Згідно із абз. 4, 5 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про оплату праці" організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод та колективних договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 цього Закону договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Частиною 1 ст. 15 цього Закону передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Аналогічні положення містяться в ст. 97 КЗпП України.

За змістом зазначених норм встановлені галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов`язковим для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії угоди.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про оплату праці" суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відтак, застосування умов галузевих (міжгалузевих) і територіальних угод є обов`язком відповідача й не залежить від наявності відповідних положень в колективному договорі, і має на меті забезпечення гарантій, встановлених для працівників законодавством.

За наведеного та враховуючи, що відповідачем порушено трудові права позивача, зокрема на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, а тому суд приходить до висновку, що з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь позивача підлягає стягненню невиплачена заробітна плата у розмірі 24 687, 02 грн. доплата за шкідливі умови праці в розмірі 2 468, 47 грн. та доплата за роботу в нічний час у розмірі 2 765,33 грн., а всього 29 920,82 грн.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати і провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

01 січня 2001 року набрав чинності Закон України № 2050-111 від 19.10.2000 р. «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Згідно із ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів.

З долученого до матеріалів справи позивачем розрахунку сума компенсації втрати частини заробітної плати ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням строків її виплати становить 38 010,99 грн. (а.с. 16-20).

Вказаний розрахунок відповідачем не оспорено та не спростовано, власного розрахунку не надано, а отже такий приймається судом до уваги.

Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Враховуючи наведене, у зв`язку з порушенням відповідачем строків виплати заробітної плати позивач має право на отримання від ЛМКП «Львівтеплоенерго» компенсації втрати частини заробітної плати.

За змістом статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до абзацу 18 пункту 4 Порядку зазначено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводять виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Згідно розрахунку позивача, проведеного за період з 15.02.2016 року по 22.04.2020 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 212 890,72 грн.

(203,14 грн. середньоденна заробітної плати х 1048 робочих днів за весь час затримки розрахунку).

Як вбачається з відзиву на позовну заяву вказаний розрахунок відповідач не оспорює та не спростовує, власного розрахунку не надає, однак не погоджується з розміром відшкодування середнього заробітку, просить суд, застосувавши принцип співмірності, зменшити його.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Таким чином закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. У вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі

№ 761/9584/15-ц у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП.

При цьому, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, суд повинен враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Враховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, суд, беручи до уваги правові позиції Великої палати прописані у постанові від 26 червня 2019 року, вважає за необхідне зменшити суму компенсаційних виплат ОСОБА_1 .

Суд бере до уваги тривалий період часу недоплати заробітної плати роботодавцем протягом 2012-2015 рр. та факт звернення позивача до суду з даним позовом у травні 2020 року, тобто зі спливом більше 4 років з часу звільнення з роботи, яке мало місце 12.02.2016 року.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів які б вказували на те, що він звертався на момент звільнення до відповідача з вимогою про відповідні виплати щодо недорахованої заробітної плати та поважності причин тривалого зволікання зі зверненням до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати. У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що позивач не знав про його право на отримання заробітної плати не нижче від мінімальної та на отримання доплат за шкідливі умови праці, зокрема, не був ознайомлений із колективним договором, або що були інші обставини, які б перешкоджали реалізувати зазначене право.

Суд враховує також, що сума недорахованої заробітної плати в розмірі

24 687,02 грн., становить 14,3 % від нарахованої та виплаченої заробітної плати за спірний період в розмірі 172 724,63 грн. і є значно меншою ніж визначена позивачем сума середнього заробітку за час затримки її виплати при звільненні (212 890,72 грн ).

Враховуючи вищенаведене, а також принцип справедливості та співмірності, суд приходить до переконання, що вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку підлягає частковому задоволенню, а саме із ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь позивача слід стягнути 30 443,37 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ордера №1029349 на надання правової допомоги від 07.07.2020 р., акта виконаних робіт з надання правової (професійної допомоги) від 09.07.2020 р., квитанції до прибуткового касового ордера №29 про сплату коштів від 09.07.2020 р., (а.с. 141, 142, 146), долучених до матеріалів справи, позивач уклав з адвокатом Мандюком О.О. договір про надання правничої (правової) допомоги та здійснив оплату у розмірі 4 300 грн.

Враховуючи наведене, із відповідача на користь позивача слід стягнути 840,80 грн. судового збору та 4 300 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

ст.ст. 116, 117 КЗпП України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходу у зв`язку з невиплатою заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 заборгованість по основній заробітній платі у розмірі 24 687 (двадцять чотири тисячі шістсот вісімдесят сім) грн. 02 коп., доплату за шкідливі умови праці у розмірі 2 468 (дві тисячі чотириста шістдесят вісім) грн. 47 коп., доплату за роботу в нічний час у розмірі 2 765 (дві тисячі сімсот шістдесят п`ять) грн. 33 коп., всього 29 920 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 82 коп., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з невиплатою заробітної плати у розмірі 38 010 (тридцять вісім тисяч десять) грн. 99 коп., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30 443 (тридцять тисяч чотириста сорок три) грн. 37 коп., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору та 4 300 витрат на правову (професійну правничу) допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт: НОМЕР_1 вид. 04.11.2004 року Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , місцезнаходження: вул. Д. Апостола, 1, м. Львів.

Повне рішення складено 16 листопада 2020 року.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз