Справа № 473/2855/20
"11" листопада 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ротар М.М., при секретарі Гаврилової І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
в серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що вона на підставі свідоцтва на право власності на житло від 19.11.2007 року є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .
У вказаній квартирі крім неї значиться зареєстрованим її син ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку не бажає знятися з реєстраційного обліку, при цьому він не користується будинком, позивач просила позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 28.08.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, на адресу суду надіслала заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.
Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, проти заявлених позовних вимог не заперечує.
Відповідно до п.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Позивач проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право власності на житло від 19.11.2007 року є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Власником 2/3 частки вказаної квартири є її чоловік ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право власності на житло від 19.11.2007 року та договору дарування посвідченого 09.12.2019 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М..
У вказаній квартирі відповідно до довідки від 06.08.2020 року № 828 про реєстрацію місця проживання, виданої головою Асоціації ОСББ «Вогник» № 2 значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 , однак за вказаною адресою не проживає. Відповідно до акту обстеження житлових умов від 06.08.2020 року ОСОБА_2 не проживає за даною адресою з 2001 року.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За правилами ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України ).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України).
Стаття 405 ЦК України встановлює сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
До членів сім`ї власника належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки).
При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні та поважність причин такої відсутності.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст.212 ЦПК України щодо оцінки доказів.
Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні.
За правилами ст.ст.10,11,60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказує, що реєстрація відповідача в указаному будинку перешкоджає йому, як власнику спірного будинку, розпоряджатися своєю власністю.
Наведене свідчить, що між сторонами виник спір з приводу користування вказаним житловим приміщенням, правовідносини по якому врегульовані ст.ст. 391,405 ЦК України.
Отже, оскільки вичерпного переліку поважних причин не проживання у житловому приміщенні цивільне законодавство не встановлює, в зв`язку з чим вищезазначене питання повинно вирішуватися судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає у спірному будинку без поважних причин понад один рік.
Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.
У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд
позов - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: М.М. Ротар