Провадження № 22-ц/801/1767/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 рокуСправа № 127/32451/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №127/32451/19 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Перша вінницька державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 - адвоката Желіховського Володимира Миколайовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2020 року, повний текст якого складено 31 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Волошина С.В.

встановив:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 , діючи як законний представник малолітньої ОСОБА_2 та в її інтересах, через представника - адвоката Желіховського В.М. звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Третя вінницька державна нотаріальна контора, про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 який є прадідом неповнолітньої ОСОБА_2 . 10 березня 2013 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів ОСОБА_2 (своїй правнучці). При оформленні документів на прийняття спадщини, нотаріус повідомив ОСОБА_1 про надходження від сина спадкодавця - ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини, останній претендує на обов`язкову частку у спадщині, оскільки він є пенсіонером. Позивач вважає, що наявні підстави для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування обов`язкової частки у спадковому майні, оскільки: 1) у спадкодавця та відповідача був наявний конфлікт з приводу поділу спадкового майна сина спадкодавця ОСОБА_5 , який помер у 2010 році (після оформлення відповідачем спадкових прав на майно свого рідного брата відповідач відмовився реалізувати вказане майно та сплатити 50% вартості спадкового майна спадкоємцям свого брата, які проживають в Російській Федерації; 2) відповідач зі спадкодавцем, внаслідок наведеного вище конфлікту, на протязі тривалого часу не спілкувався; 3) спадкодавець у заповіті зробив запис, що він позбавляє права на спадкування свого сина - ОСОБА_3 (відповідача у справі); 4) відповідач ухилився від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4 , який потребував допомоги у зв`язку з інвалідністю, похилим віком, хворобами та неможливістю в повній мірі себе обслужити та забезпечити матеріально. Окрім наведеного позивач вказує, що відповідач не цікавився життям та здоров`ям батька, який, в силу своїх захворювань (зокрема але не обмежуючись - онкологічна хвороба) та віку був у безпорадному стані. Неодноразові звернення до відповідача з проханням надати хоч якусь матеріальну допомогу на лікування та утримання спадкодавця не дали жодного результату, незважаючи на те, що відповідач, будучи сином спадкодавця, був зобов`язаний брати участь у витратах на лікування та у інших витратах на його утримання.

Посилаючись, як на підставу своїх вимог, на норми статей 1216, 1218, 1224, 1235, 1241 ЦК України позивач просила усунути ОСОБА_3 від права на спадкування обов`язкової частки спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 - адвокат Желіховський Володимир Миколайович, подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповного з`ясування обставин справи просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд не врахував поведінку відповідача, розуміння ним свого обов`язку щодо надання допомоги спадкодавцю, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Під час ухвалення рішення суд першої інстанції врахував всі викладені суперечності між показами свідків та матеріалами справи, та прийняв сторону свідків, які були викликані для допиту відповідачем, але дані покази мало того, що не відповідають матеріалам справи, ще й суперечать один одному, а також мають велику кількість неточностей. Також в апеляційній скарзі зазначив, що в матеріалах справи наявні докази про те, що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, в зав`язку з інвалідністю, похилим віком, хворобами та неможливістю в повній мірі себе обслужити та забезпечити матеріально. Відповідач не цікавився життям та здоров`ям батька, який в силу своїх захворювань та віку був у безпорадному стані, а тому його бездіяльність слід розцінювати, як уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу батькові. Всі витрати на ліки, комунальні послуги, підтримання належних умов проживання сплачувала позивачка та її чоловік (онук спадкодавця), однак суд врахував лише ті, що документально підтвердженні.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

06 листопада 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що, суд першої інстанції ухвалив правильне рішення. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представники позивача адвокат Желіховський В.М. апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Воронцова О.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, просили суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Перша вінницька Державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. 16 жовтня 2020 року на адресу суду від них надійшла заява в якій просять розглядати справу у їх відсутність, у вирішені справи покладаються на думку суду.

Колегія суддів перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Так, по справі встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_6 ) та син відповідача ОСОБА_7 14 вересня 2009 року зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області вчинено актовий запис за № 231 (а.с. 17).

У шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народилась донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області складено відповідний актовий запис за № 1538 (а.с. 18).

За життя ОСОБА_4 склав заповіт від 10 липня 2013 року, відповідно до якого все своє майно заповів своїй правнучці ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також спадкодавцем у заповіті здійснено запис, що він позбавляє права на спадкування свого сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказаний заповіт посвідчено державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Гречко Ж.Б. та зареєстровано у спадковому реєстрі за № 3-1544 (а.с. 10 - 11).

Причини внесення ОСОБА_4 у заповіт від 10 липня 2013 року запису про позбавлення права на спадкування сина спадкодавця (відповідача у справі) ОСОБА_3 описані в книзі за редакцією ОСОБА_4 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що вийшла у світ у 2014 році тиражем в 10 штук. На аркушах 89 - 90 наведеної книги міститься текст наступного змісту: «Після смерті ОСОБА_5 я (мова йде про ОСОБА_4 ) став правонаступником його рухомого і нерухомого майна. Щоб це майно залишилось у нашій родині, я порадився з ОСОБА_3 , (мова йде про відповідача у справі) і ми домовились, що прицінимось вартості цього майна. Потім ОСОБА_3 50% цієї вартості вишле у Читу дочці ОСОБА_5 - ОСОБА_10 , яка дуже важко хвора і по праву є першою правонаступницею на це майно. Вона б за ці кошти могла б покращити своє здоров`я. Процедуру передачі цього майна ОСОБА_3 ми оформили у нотаріуса. Коли справа пройшла через БТІ і інші інстанції, після чого було установлено, що все майно перейшло у власність ОСОБА_3 - він сказав: це все моє і нікому й нічого я давати не буду. Отак мій рідний син наказав мене, ОСОБА_5 дочку ОСОБА_10 і його онука ОСОБА_12 . Думаю, що він не сам до цього додумався, хоча повинен мати свій розум у такому віці. Наразі я один. Дружина ОСОБА_3 більше 20 років не спілкується, заборонила і йому це робити. Спілкувався зі мною ОСОБА_13 , приходив зі своєю дружиною і дочуркою. І все було добре до того часу, поки я не почав умовляти його прописати його дружину ОСОБА_14 і налагодити нормальне життя. Він про це розповів мамі ОСОБА_15 , після чого спілкування наше припинилось» (а.с. 24 - 25; сторінки книги 88-90 оглянуто в судовому засіданні під час дослідження письмових доказів).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області 20 квітня 2019 складено відповідний актовий запис № 1230 (а.с. 40).

Згідно довідки про причину смерті № 168 від 18 квітня 2019 причиною смерті ОСОБА_4 стала ракова інтоксикація - Cr простати. (а.с. 39)

З виписок з історій хвороб ОСОБА_4 за 2011, 2015, 2016 - 2018 роки та консультативного висновку від 25 березня 2019 року вбачається, що ОСОБА_4 в наведений період мав цілий ряд як вікових хвороб, що пов`язані з віковими змінами так і онкологічну хворобу (рак простати). Зокрема, ОСОБА_4 хворів на гіпертонічну хворобу ІІ ст. ГЛШ; СН ІІ - А - СН І ст. із збереженою систологічною функцією ЛШ; стабільна стенокардія напруги ІІ ФК; дифузний кардіосклероз, склероз аорти; пароксизмальна форма фібриляції передсердь; ХОЗЛ ІІ ст. помірний перебіг, церебрастенічний синдром; камінь лівої нирки; багато вузловий нетоксичний зоб Іб ст.; Са передміхурової залози Т3N0M0G2, що з 2015 по грудень 2019 року прогресувало з ІІ до ІV стадії з метастазами в кістки тазу та ендогенною інтоксикацією. Вікові хвороби з 2015 року по 2018 рік також прогресували (а.с. 22 - 23, 26 - 34, 36 - 37, 243).

Як вбачається з свідоцтва про поховання № 832 від 18 квітня 2019 року, що видано позивачу по справі, остання здійснила поховання ОСОБА_4 на що згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 560 від 17 квітня 2019 року на користь ФОП « ОСОБА_16 » за оплату послуг з поховання оплачено кошти в сумі 16 тис. грн. (а.с. 41 - 45).

09 липня 2019 року ОСОБА_1 , діючи як законний представник малолітньої ОСОБА_2 та в її інтересах, подала до Першої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, за якою нотаріусом заведено спадкову справа №424/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с. 46, 143, 144).

09 вересня 2019 року до Першої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини подав також син спадкодавця ОСОБА_3 . Вказану заяву подано на протязі встановленого законом шестимісячного терміну (а.с. 154 - 166).

Станом 17 квітня 2019 року (день смерті спадкодавця та відповідно час відкриття спадщини - ст. 1220 ЦК України) відповідачу по справі 27 січня 2019 року виповнилось 63 роки, а отже він досяг пенсійного віку та в силу закону вважається повнолітнім непрацездатним сином спадкодавця, який має право на обов`язкову частку у спадщині.

Позивач у справі на підставі ст. 1224 ЦК України просить усунути відповідача ОСОБА_3 від права на спадкування обов`язкової частки майна його батька, оскільки він умисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_4 , який потребував допомоги в зв`язку з інвалідністю, похилим віком, хворобами та неможливістю в повній мірі себе обслужити та забезпечити матеріально, а також у зв`язку з тим, що відповідач не цікавився життям та здоров`ям батька, який в силу захворювань та віку перебував у безпорадному стані.

За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Як встановлено ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Як встановлено ч.ч. 2, 3 ст. 1235 ЦК України заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Аналіз першого та другого речення ч. 3 ст. 1235 ЦК України правильно привів суд до висновку, що позбавлення ОСОБА_4 у заповіті від 10 липня 2013 року свого сина ОСОБА_3 права на спадкування, з ІНФОРМАЦІЯ_6 (день досягнення відповідачем 60 - річного віку) не має правового значення та є нікчемним в силу закону, оскільки чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється станом на час відкриття спадщини.

За досліджуваних фактичних обставин справи спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли відповідач уже досяг пенсійного віку та в розумінні закону набув статусу повнолітнього непрацездатного сина спадкодавця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. В свою чергу перше речення ч. 3 ст. 1235 ЦК України містить імперативну норму, згідно якої заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Таким чином відповідач ОСОБА_3 не є таким, що в силу заповіту позбавлений спадкодавцем права на спадкування обов`язкової частки майна спадкодавця.

Вирішуючи питання щодо наявності/відсутності підстав для усунення відповідача від права на спадкування майна його батька ОСОБА_4 суд першої інстанції зважав на наступне.

Як встановлено п. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ (ч.ч. 5 - 6 ст. 1224 ЦК України).

Таким чином закон передбачає можливість усунення особи від права на спадкування обов`язкової частки у спадщині за умови встановлення судом певного юридичного складу.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Зазначений правовий висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 127/11015/17 (провадження № 61-13141 св 18).

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02.03.2020 у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), від 19.06.2019 у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18).

З досліджених в судовому засіданні доказів та фактичних обставин справи суд першої інстанції не встановив юридичного складу для ухвалення рішення про усунення відповідача від спадкування обов`язкової частки спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4 , з наступних підстав.

Суд першої інстанції при ухвалені рішення прийняв до уваги медичну документацію спадкодавця, яка була досліджена в судовому засіданні, згідно якої ОСОБА_4 в період з 2011 року по день смерті хворів на цілий ряд хвороб, а саме на гіпертонічну хворобу ІІ ст. ГЛШ; СН ІІ - А - СН І ст. із збереженою систологічною функцією ЛШ; стабільна стенокардія напруги ІІ ФК; дифузний кардіосклероз, склероз аорти; пароксизмальна форма фібриляції передсердь; ХОЗЛ ІІ ст. помірний перебіг, церебрастенічний синдром; камінь лівої нирки; багатовузловий нетоксичний зоб Іб ст.; Са передміхурової залози Т3N0M0G2, що з 2015 по грудень 2019 року прогресувало з ІІ до ІV стадії з метастазами в кістки тазу.

З досліджених в судовому засіданні доказів судом першої інстанції правильно встановлено, що неспроможність спадкодавця своїми силами через похилий вік та тяжку хворобу (рак простати) самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим він потребував стороннього догляду, допомоги та піклування виникла в третій декаді березня 2018 року та існувала до дня смерті (безпорадний стан).

До вказаних висновків суд першої інстанції прийшов з урахуванням медичної документації спадкодавця та показів свідка ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні достовірно та у відповідній деталізації повідомила про стан здоров`я спадкодавця в період з 21 березня 2019 року по 08 квітня 2019 року. Зокрема свідок повідомила, що у вказаний період спадкодавець не міг самостійно сісти, встати та самостійно справити звичайні (природні) людські потреби, та у зв`язку з необхідністю догляду за ним її і було найнято.

Окрім наведеного встановлена судом обставина перебування спадкодавця в безпорадному стані в період з третьої декади березня 2019 року до дня смерті підтверджується показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_18 , які в своїх показах суду зазначили, що спадкодавець здатність до самообслуговування втратив за дві неділі до смерті.

Доводи сторони позивача про те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані за півтора місяці до смерті спростовуються показами свідка ОСОБА_17 , яка повідомила, що догляд за спадкодавцем вона здійснювала у період з 21 березня 2019 року по 08 квітня 2019 року, що в сукупності з показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_18 , вказує на те, що спадкодавець здатність до самообслуговування втратив з третьої декади березня та такий стан спадкодавця зберігався до дня його смерті.

Попри встановлення судом перебування спадкодавця з третьої декади березня 2019 року до дня смерті у безпорадному стані, судом не встановлено інших обов`язкових елементів необхідних для ухвалення рішення про усунення відповідача від права на спадкування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, позивачем не доведено, що спадкодавець потребував матеріальної допомоги відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що спадкодавець отримував середнього розміру пенсію на протязі січня - лютого 2019 року в сумі 5279 грн., з березня 2019 - 5854 грн. (а.с. 181).

З показів свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_18 вбачається, що спадкодавець був матеріально забезпеченою людиною, оскільки на день смерті мав готівкові кошти, які зберігав вдома у книжковій шафі в конвертах в сумі 180 тис. грн., а отже спадкодавець не потребував матеріальної допомоги відповідача на харчування, лікування та загалом на його утримання.

У цьому зв`язку суд першої інстанції зауважує, що свідок ОСОБА_18 (рідний брат померлого) викликаний та допитаний в судовому засіданні за клопотаннями як сторони позивача так і сторони відповідача.

Покази вказаних свідків частково узгоджуються з поясненнями відповідача, який у судовому засіданні вказував на наявність у спадкодавця (станом на день смерті) готівкових коштів близько 120 тис. грн., а також з поясненнями самого позивача, яка в судовому засіданні, при допиті свідка ОСОБА_7 вказала, що якісь кошти у спадкодавця були, які витрачались на його лікування, харчування та частково на його поховання, без зазначення суми наявних у спадкодавця готівкових коштів.

Окрім наведеного позивач по справі під час допиту свідка ОСОБА_7 визнала факт періодичного (з 2012 по 2016 рік) надсилання спадкодавцем коштів онукам до м. Чита Російської Федерації. Зокрема позивач зазначила, що після смерті спадкодавця вона виявила квитанції на пересилання коштів, та загалом за її підрахунками встановила, що спадкодавець за наведений період вислав онукам близько 5 тисяч доларів США, що не узгоджується з позицією позивача, яку висловлено в позовній заяві, щодо потреби спадкодавця у матеріальній допомозі відповідача та додатково вказує на наявність у спадкодавця заощаджених готівкових коштів за допомогою яких він матеріально підтримував своїх кровних родичів.

Окрім наведеного суд першої інстанції звернув увагу на те, що жодним доказом по справі не підтверджується та обставина, що позивач чи будь - які інші особи (родичі спадкодавця) звертались до відповідача з проханням надати позивачу допомогу у будь - якій формі.

Доводи позивача про звернення її чоловіка ОСОБА_7 до відповідача з проханням надати спадкодавцеві матеріальну допомогу чи допомогу у будь - якій іншій формі спростовано самим свідком ОСОБА_7 , який в судовому засіданні повідомив, що до відповідача по допомогу спадкодавцеві він не звертався, оскільки спадкодавець мав власні кошти для свого забезпечення.

Покази свідка ОСОБА_19 щодо її обізнаності про звернення спадкодавця до відповідача з питанням надання допомоги судом до уваги не приймаються, оскільки на запитання суду коли саме спадкодавець звертався до відповідача та у якій формі просив допомоги у відповідача свідок відповіді по суті не надала.

Таким чином, в ході розгляду справи судом першої інстанції не встановлено потреби спадкодавця у матеріальній допомозі зі сторони відповідача, не встановлено висунення до відповідача самим спадкодавцем (чи будь - якими іншими особами) прохання (вимоги) надання допомоги, а як наслідок не встановлено і факту ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги (тобто умисних дій відповідача спрямованих на ухилення від надання спадкодавцеві допомоги).

Також позивачем під час надання пояснень визнано ту обставину, що спадкодавець у період часу, коли в силу важкої хвороби втратив здатність до самообслуговування був забезпечений усім необхідним (лікуванням, харчуванням, доглядом та піклуванням), а тому суд приходить до висновку, що спадкодавець під час хвороби був забезпечений необхідними формами догляду сином відповідача ОСОБА_7 та позивачем ОСОБА_1 , оскільки останні в жовтні 2018 року переїхали до нього проживати саме з метою здійснення за ним догляду, а тому спадкодавець не потребував ще й фізичного догляду зі сторони відповідача, оскільки такий догляд здійснювався іншими особами.

Таким чином, суд встановив, що позивач не надала належних, допустимих та безспірних доказів потреби спадкодавця у наданні допомоги відповідачем, звернення до відповідача прохання (вимоги) про надання такої допомоги, а також ухилення відповідача ОСОБА_3 , який є спадкоємцем обов`язкової частки майна ОСОБА_4 , від надання спадкодавцеві такої допомоги, а тому в задоволенні позову про усунення його від права на спадкування слід відмовити.

Доводи позивача щодо понесення нею витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця в якості підстав для усунення відповідача від права спадкування обов`язкової частки судом до уваги не приймаються, оскільки, відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 1232 ЦК України, понесення особою таких витрат є підставою для їх стягнення зі спадкоємців у разі їх розумності та обґрунтованості, проте не є підставою для усунення спадкоємця від спадкування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1241 ЦК України розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи вказане нормативне регулювання, суд першої інстанції під час ухвалення рішення констатував, наявність конфліктних, неприязних чи інших негативних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем може бути підставою для зменшення судом обов`язкової частки, у разі встановлення судом обґрунтованості таких вимог, однак не підставою усунення відповідача від права на спадкування. Таких вимог позивач до суду не пред`являла.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України ухвалив рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та випливають із встановлених обставин, та визначив правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, внаслідок чого дійшов законного і обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Доводами скарг, які належним чином не доведені, висновки суду не спростовані.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Внаслідок цього відповідно до ст. 141 ЦПК України підстав для розподілу судових витрат немає.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 367, 368, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 - адвоката Желіховського Володимира Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник