Справа № 346/3552/20
Провадження № 2/346/1564/20
УХВАЛА

12 листопада 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю: секретаря Лазановського В.В.

представника позивача адвоката Колоса Ю.В.

представника відповідача адвоката Сліпко В.М.

провівши підготовче засідання в режимі відеоконференції в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про спільну діяльність та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

19.10.2020 року відповідач подав до суду письмову заяву про зупинення провадження у справі, в якій зазначено, що 30.09.2020 року відповідачем подано відзив на позов і частково долучено докази, а також подано заяву про встановлення додаткового строку для подання доказів, частина яких знаходилася в Косівському районному суді в матеріалах справи № 347/2293/16-ц. Однак, 23.09.2020 року вказаним судом зазначена справа направлена до Касаційного цивільного суду, у зв`язку з чим відповідач втратив можливість зняти копії документів для долучення до матеріалів справи № 346/3552/20. Для підтвердження обставин справи, а саме витрат по завершенню будівництва, утримання, обслуговування, ремонт та охорону об`єкту відповідач мав намір подати дослідження спеціаліста фірми «Люкс-експерт» щодо його витрат, яке було предметом оцінки Косівського районного суду, заслухати пояснення свідків з технічного запису судових засідань, оскільки не всі свідки можуть з`явитися до Коломийського міськрайонного суду, а також подати інші докази із справи Косівського районного суду.

Відповідач зазначає, що в провадженні Касаційного цивільного суду знаходиться справа №347/2293/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Шешорівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про скасування рішення цієї сільської ради № 12-23/2009 від 09.02.2009 року; скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.08.2010 року; визнання права власності на 65/100 частки житлових будинків; виділення частки із майна, що є у спільній частковій власності; припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на нерухоме майно; скасування реєстрації земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Шешорівської сільської ради Косівського району про визнання незаконним та скасування рішення сесії цієї сільської ради № 11-4/2011 від 06.05.2011 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.05.2011 року на ім`я ОСОБА_1 ; визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку будинку відпочинку; виділення ОСОБА_2 частки будинку та припинення права спільної часткової власності; встановлення постійного земельного сервітуту на земельні ділянки.

Тобто, ці 2 позови об`єднані одним предметом нерухомим майном, що створено на підставі договору про спільну діяльність, але різними за способами захисту. Судами не можуть одночасно розглядатись позови і про визнання права власності на спірне майно, і про стягнення грошової компенсації за спірне майно, адже ці правовідносини виникають з одного і того ж договору про спільну діяльність, тобто мають місце взаємовиключні способи захисту прав позивача. Тому лише після розгляду касаційної скарги та прийняття рішення по справі № 347/2293/16-ц будуть усунені підстави, які перешкоджають розгляду Коломийським міськрайонним судом справи № 346/3552/20. Оскільки відповідач не може подати докази на підтвердження обставин, викладених у відзиві, адже докази направлено до Касаційного цивільного суду, має місце на його думку, об`єктивна неможливість розгляду судом справи № 346/3552/20 до вирішення справи № 347/2293/16-ц Касаційним цивільним судом. Відповідач вважає, що наявність спору про розірвання договору про спільну діяльність виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими він обґрунтовує свої заперечення щодо розглядуваного позову. Тому відповідач, посилаючись на п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, просить зупинити провадження в справі № 346/3552/20 до розгляду Касаційним цивільним судом справи № 347/2293/16-ц.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився, його представник, адвокат Сліпко В.М. в підготовчому засіданні підтримала подану відповідачем письмову заяву про зупинення провадження у справі з підстав, вказаних в заяві про зупинення провадження та письмових поясненнях на заперечення проти заяви про зупинення провадження.

Позивач в підготовче засідання не з`явилась, її представник, адвокат Колос Ю.В. в підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення вказаної заяви з підстав, вказаних в письмових запереченнях, згідно з якими викладені в заяві доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні відповідачем норм процесуального законодавства, а підстави для зупинення провадження у справі відсутні. Відповідач не довів об`єктивну неможливість подати докази у строк, встановлений процесуальним законом та додатково встановлений судом в ухвалі від 01.10.2020 року. Щодо посилання відповідача на неможливість подання доказів у зв`язку з передачею справи до Касаційного цивільного суду представник зазначила, що відповідач є учасником справи № 347/2293/16-ц, а тому незалежно від того, чи перебувають матеріали справи в Косівському суді чи Касаційному цивільному суду він має право та можливість ознайомитися з ними. Відповідачем не надано підтверджень того, що він подавав саме оригінали документів у справі № 347/2293/16-ц, а не їх копії, а також не наводить конкретних доказів, які містяться в матеріалах вказаної справи, та які він не має можливості отримати з будь-яких інших джерел, не звертається до суду з клопотанням про витребування доказів, які він позбавлений можливості отримати самостійно. Саме неможливість для суду розглянути справу, встановити обставини (факти), які є предметом розгляду, а не неможливість учасника справи подати докази, є підставою для зупинення провадження відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Відповідно до вказаної норми суд зобов`язаний зупинити провадження у справі виключно у разі, якщо в пов`язаній справі судове рішення не набрало законної сили. Рішення в справі № 347/2293/16-ц набрало законної сили (постановою апеляційного суду від 09.06.2020 року залишено без змін), а тому зупинення провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК є порушенням норм процесуального права. Крім того, відповідач визнає обставини справи стосовно порушення ним договору про спільну діяльність, що відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування, а в заяві про зупинення провадження вказує, що договір про спільну діяльність порушено обома сторонами, що знайшло підтвердження в справі № 347/2293/16-ц, що є преюдиційною обставиною та не потребує доведення в іншій справі. Розгляд справи № 347/2293/16-ц не виключає можливості розгляду цієї справи. Позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання права власності, тому вона обрала інший спосіб захисту своїх прав та інтересів в іншому судовому процесі. Предмет даної справи (матеріально-правова вимога позивача до відповідача) про розірвання договору і стягнення коштів не є тотожним предмету справи № 347/2293/16-ц про визнання права власності та поділ майна. Подання відповідачем вказаної заяви позивач розцінює виключно як намір затягнення розгляду справи та перешкоджання позивачу у захисті її порушених прав в розумний строк, тобто як зловживання своїми процесуальними правами. Тому представник позивача просить заяву відповідача про зупинення провадження у справі залишити без задоволення.

Суд, заслухавши вказаних учасників, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Разом з тим, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи має місце у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав, заявлених вимог у справі, яка вирішується.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду Україні в постанові від 01.02.2017 року в справі № 6-1957цс16.

Отже, провадження у справі має зупинятись з чітким розумінням того, що підстава для зупинення провадження уже існує.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої державою Україна, закріплено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального звинувачення.

Таке право кореспондується з обов`язком добросовісного використання як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати наданих процесуальним законом заходів до скорочення періоду судового провадження. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (пункт 35 Рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" та параграфи 66, 69 Рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до практики ЄСПЛ питання про те, чи є розумним строк розгляду справи, повинен оцінюватись в контексті конкретних обставин справи і з урахуванням критеріїв, встановлених практикою Суду, зокрема, складність справи, дій заявника й учасників справи, а також важливості можливого результату судового процесу для заявника (див. SьЯmann v. Germany, рішення від 16.09.1996, § 48; Kudla v. Poland [GC], no. 30210/96, § 124).

Суд вбачає, що предметом позову у даній справі є вимоги про розірвання договору про спільну діяльність та стягнення коштів.

У рамках же цивільної справи №347/2293/16-ц, яка за розглядом касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09.06.2020 року перебуває з 07.07.2020 року в суді касаційної інстанції, розглядаються вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Шешорівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про скасування рішення цієї сільської ради, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на 65/100 частки житлових будинків, виділення частки майна в натурі, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на нерухоме майно, скасування реєстрації земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Шешорівської сільської ради Косівського району про визнання незаконним та скасування рішення сесії цієї сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на 1/2 частку будинку відпочинку, виділення 1/2 частки будинку та припинення права спільної часткової власності на будівлі, встановлення постійного земельного сервітуту на земельні ділянки.

Як на підставу звернення до суду із вказаним клопотанням відповідач посилається на те, що підставою для зупинення провадження у цій справі є факт розгляду Касаційним цивільним судом справи № 347/2293/16-ц; наявність спору про розірвання договору про спільну діяльність виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими він обґрунтовує свої заперечення щодо розглядуваного позову.

Однак, відповідачем не надано, а матеріали заяви не містять належних обґрунтувань об`єктивної неможливості розгляду зазначеної справи до вирішення Касаційним цивільним судом справи №347/2293/16-ц.

Відповідно до ч. 8 ст.394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційнускаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Верховним судом при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження 14.09.2020 року виконання рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2019 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 09.06.2020 року у справі № 347/2293/16-ц зупинено не було.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач із клопотанням про зупинення виконання рішення суду в порядку ч. 8 ст. 394 ЦПК України до суду касаційної інстанції не звертався.

Отже, в рамках цивільної справи № 347/2293/16-ц за вищевказаним позовом рішення судів про відмову в задоволенні позову набрали законної сили.

Згідно з постановою Верховного Суду від 30.01.2019 року в справі № 507/458/18 відповідно до ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Отже, підстави для зупинення провадження у справі були відсутні, оскільки рішення Апеляційного суду Одеської області від 15.06.2017 року, на яке суди послалися як на підставу для зупинення провадження у справі і яке переглядається у суді касаційної інстанції, набрало законної сили з дня його прийняття. Тобто при зупиненні провадження у справі суди допустили порушення норм процесуального права. Крім того, зупинивши провадження у справі, суди порушили право позивача на справедливий судовий розгляд та розумні строки розгляду справи.

Суд звертає увагу на те, що зупинення провадження з підстав, передбачених п. 6 ч.1 ст.251 ЦПК України, допускається лише до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

За наведених обставин, суд вважає, що обставини, зазначені відповідачем в обґрунтування заяви про зупинення провадження у справі - оскарження рішення суду першої та апеляційної інстанцій у справі №347/2293/16-ц в касаційному порядку та відкриття касаційного провадження у цій справі, не є достатньою правовою підставою для зупинення провадження у справі в розумінні положень п. 6 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження у справі.

На підставі наведеного та, керуючись п.6 ч.1 ст.251, ст.260, 261, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

в задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про спільну діяльність та стягнення коштів, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Яремин М. П.