Справа №173/2750/19
Провадження №2/173/178/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: представників позивача ОСОБА_1 , адвоката Медведєвої Л.В

Представника відповідача адвоката Шаповал Н.Л

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

06.11.2019 року до суду звернувся позивач ОСОБА_2 , з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача ОСОБА_3

03.12.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

04.12.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 07.02.2020 року.

24.01.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

24.01.2020 року відповідачем ОСОБА_3 подана зустрічна позовна заява, до відповідачів ОСОБА_1 ,. і ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії яка ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.01.2020 року прийнята до спільного розгляду з первісною позовною заявою.

07.02.2020 року підготовче судове засідання відкладене за клопотанням відповідача до 25.03.2020 року.

06.02.2020 року надійшов відзив на зустрічну позовну заяву

06.03.2020 року надійшла відповідь на відзив.

25.03.2020 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 01.06.2020 року

01.06.2020 року закінчене підготовче с удове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 14.09.2020 року.

14.09.2002 року в судовому засіданні оголошена перерва до наступної визначеної дати 23.09.2020 року.

23.09.2020 року в судовому засіданні оголошена перерва до 03.11.2020 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

03.11.2020 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення

Згідно заявлених позовних вимог позивач за первісною позовною заявою просить усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві особистої власності житлового будинку АДРЕСА_1 визнавши відповідачку такою, що втратила право користування цим будинком.

В обґрунтування позовних вимог позивач за первісною позовною заявою посилається на наступне: 17 січня 2017 року вона набула права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , уклавши договір дарування житлового будинку та земельної ділянки на якій розташований даний будинок з ОСОБА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Кам 'янського міського нотаріального округу Кір`як К.А., реєстровий № 67 та 66 від 17.01.2017 року.

З цього часу вона є повноважними власником даного будинку.

У вищезазначеному будинку в нинішній час зареєстрований її батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і відповідачка ОСОБА_3 , з якою її батько перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.10.2019 року, справа № 173/1535/19.

Відповідачка ОСОБА_3 ,. ніколи не була та не є членом її сім`ї та не проживає у зазначеному будинку з травня місяця 2019 року, але зареєстрована у ньому.

В нинішній час вона бажає оформити субсидію на відшкодування витрат користування газом у вищезазначеному будинку, але не може це зробити, через те, що в будинку зареєстрована особа, яка не є членом її сім`ї, що й стало підвою звернення до суду.

Відповідач подала зустрічну позовну заяву до відповідачів ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 , відповідно до якої просить усунути їй перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 , шляхом вселення до будинку з зобов`язанням ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 , не чинити їй перешкод у користуванні будинком і надати ключі від вхідних дверей.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічною позовною заявою посилаючись на наступне: восени 1999 року вона познайомилась з ОСОБА_1 , протягом одного року вони зустрічались, а потім прийняли рішення проживати однією сім`єю.

07.12.2001 року вони придбали будинок по АДРЕСА_1 , який був оформлений на ОСОБА_1 , на підставі договору дарування житлового будинку серії АЕЕ № 978086, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я.

Укладання саме договору дарування, а не договору купівлі-продажу, було обґрунтовано сплатою податків в меншому розмірі.

Приблизно в травні 2002 року вони оселились в будинку та стали там проживати і вести спільне господарство.

19.04.2003 року вони уклали шлюб між собою, який був розірваний 30.10.2019 року Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. Рішення набрало законної сили 07.12.2019 року.

З 21.08.2003 року по теперішній час вона зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 .

Тобто вона законним шляхом набула права на користування спірним будинком в якому зареєстрована та проживає більше 17 років.

За час сумісного проживання з ОСОБА_1 , будинок був реконструйований, перебудований і збільшений у своїй вартості, площі, поліпшена прилегла територія та збудовані господарські будівлі і споруди.

Але з травня 2019 року ОСОБА_1 , чинить їй перешкоди у користуванні будинком, шляхом зміни замків та не допуску до нього.

Всі її особисті речі та речі, які є спільною сумісною власністю знаходяться у спірному будинку. Даний будинок є її єдиним житлом.

Вона неодноразово намагалась зайти до будинку.

Коли у травні місяці 2019 року ОСОБА_1 , не пустив її до будинку, вона змушена була викликати поліцію і працівники поліції провели бесіду з ОСОБА_1 , про недопущення протиправної поведінки.

В липні 2019 року вона зверталась до голови Малоолекксандрівської сільської ради, де зазначала , що ОСОБА_1 , чинить їй перешкоди чинить їй перешкоди у проживанні в будинку та зникнення з подвір`я сумісно набутого майна автомобіля марки «Ланос», на що був складений акт обстеження, де зафіксовано факт чинення їй перешкод у користуванні будинком та рекомендовано звернутись до суду.

Ні вона ні адміністрація сільської ради не знали про зміну власника вищевказаного будинку на доньку ОСОБА_1 , яка постійно проживає в Російській Федерації.

Крім того права нового власника будинку не порушуються, оскільки з моменту дарування будинку вона достеменно знала про її проживання та реєстрацію у будинку, не заперечувала проти цього, прийняла та погодилась з умовами її проживання та реєстрації у будинку як члена сім`ї.

До часу подання первісної позовної заяви про визнання її особою, яка втратила право користування житловим приміщенням новий власник жодного разу не заявила їй про порушення її прав, як нової власниці.

На підставі чого вона просить задовольнити позовні вимоги за поданою нею зустрічною позовною заявою.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги за первісною позовною заявою підтримали в повному обсязі за підставами, викладеними в позовній заяві та просять їх задовольнити. Проти задоволення позовних вимог за зустрічною позовною заявою заперечували посилаючись на їх безпідставність, оскільки власником спірного домоволодіння відповідачка не була, вона була членом сім`ї бувшого власника будинку і не є членом сім`ї нового власника. В спірному домоволодінні не проживає. Тому є всі підстави для зняття її з реєстраційного обліку. Представник позивача ОСОБА_1 ,. в судовому засіданні пояснив, що спірний будинок був його особистою власністю, який йому був подарований ще до одруження з відповідачкою, на даний час за станом здоров`я він в повній мірі вже не може здійснювати догляд за будинком, тому подарував його донці. Відповідачка проживала в будинку з 2003 року. Відповідачка зазначає, що вона вкладала грошові кошти в утримання будинку, але це неправда, оскільки всі зароблені нею кошти йшли на розвиток її бізнесу, а не розвиток домоволодіння. Відповідачка в 2017 році почала зустрічатись з іншим чоловіком, наслідком їх відносин стало те, що цей чоловік вигнав свою дружину і відповідачка перейшла проживати до нього. При розірванні шлюбу відповідачка дану обставину підтвердила. ОСОБА_3 , не проживає в будинку з квітня 2019 року. При цьому відповідачка сама залишила будинок та перейшла проживати до свого співмешканця. Декілька раз відповідачка приїздила в спірний будинок, але з метою пошкодження майна в тому числі і спільного сумісного та вчинення сварок. Перший свій приїзд вона здійснила за його відсутності: позривала замки на будівлях, поставила свої, пошкодила їхній спільний автомобіль. Внаслідок того, що відповідачка поміняла замки саме він не мав доступу до домоволодіння, а також до газових приборів, тому ніяким чином він не міг відключити газ та світло. Всі свої речі відповідачка з будинку вивезла. У будинку залишись лише старі речі, які їй не потрібні.

Відповідач ОСОБА_3 , в судовому засіданні пояснила, що в 2000 році вона познайомилась з ОСОБА_1 , В 2001 році вони купили будинком. В якому стали проживати та вести спільне господарство. В 2019 році ОСОБА_1 , почав перешкоджати проживати їй в будинку. Вона приходила ворота замкнені. Ніякого іншого чоловіка в неї немає. А ОСОБА_1 , відключає газ, світло в будинку. Її бувший чоловік став їздить до першої дружини, допомагати своїй донці. І їх сім`я перестала існувати. Все майно, яке в неї було вона залишити в спірному будинку. Даний будинок вони будували разом, вели спільне господарство. Але позивач вигнав її зі спірного будинку. Вона з цього приводу викликала депутата сільської ради, працівників поліції. Про те, що будинок подарований ОСОБА_1 , його донці вона дізналась лише з позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що її довірителька не має можливості проживати в будинку оскільки її бувший чоловік чинить їй перешкоди. Про те, що в 2017 році будинок був подарований донці ОСОБА_1 , її довірителька дізналась лише з позовної заяви. При цьому нова власниця будинку періодично приїздила до батька, знала, що її довірителька зареєстрована і проживає у спірному будинку, але проти цього не заперечувала. Таким чином її довірителька не чинить ніяких перешкод позивачці за первісним позовом у користуванні будинком. В свою чергу її довірительці чиняться перешкоди у користуванні даним будинком зі сторони ОСОБА_1 . Даний будинок є єдиним житлом її довірительки тому позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин власності і житлових правовідносин.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 2003 року по 30 жовтня 2019 року. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської від 30.10.2019 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією рішення суду.

Також судом встановлено 07 грудня 2001 року за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я,. зареєстрованому в реєстрі за № 2333 ОСОБА_1 , набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Таким чином судом встановлено, що право власності на спірний будинок ОСОБА_1 , набув до укладення шлюбу із ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України - Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Таким чином житловий будинок АДРЕСА_1 був особистою приватною власністю ОСОБА_1 , і дана обставина була протягом значного періоду часу відома відповідачці та нею не заперечувалась.

Відповідач ОСОБА_3 , заперечуючи право власності ОСОБА_1 , на спірний будинок посилається на те, що вона почала проживати з позивачем однією сім`єю ще в 2000 році і даний будинок був придбаний ними за спільні кошти тому зазначає, що даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , пояснив, що він є племінником ОСОБА_3 і знає її давно. В 1995 році ОСОБА_3 , почала допомагати йому у здійснені підприємницької діяльності та переїхала на проживання до Малоолександрівської сільської ради. Він допоміг знайти їй цей будинок і в ньому остання проживала. Потім ОСОБА_3 познайомилась з ОСОБА_1 і згодом вони почали проживати разом в даному будинку, відбудували його. Він був присутнім при укладенні договору купівлі-продажу даного договору та передачі грошових коштів за його придбання. Договір дарування був укладений тому, щоб платити менше кошів за посвідчення договору.

Проте суд критично відноситься до показань даного свідка, оскільки вони спростовуються самим договором дарування будинку, за яким будинок був подарований, а не куплений ОСОБА_1 . Свідок вказує, що був присутнім при укладенні договору та передачі грошових коштів, проте не назвав, яка сума була сплачена за придбання будинку. Пояснював, що був присутнім в кабінеті нотаріуса при посвідченні договору. А потім уточнив, що договір укладався в сільській раді. Тобто про обставини, які свідчать на користь його родички ОСОБА_3 , свідок зазначає як такі, що він добре пам`ятає. А про обставини, які спростовують доводи ОСОБА_3 , свідок зазначає, що він їх або не пам`ятає, або дає плутані пояснення відносно них.

З чого суд приходить до висновку, що придбання спірного будинку за договором купівлі-продажу не знайшло свого підтвердження наданим відповідачем доказами.

Таким чином судом встановлено, що будинок був придбаний ОСОБА_1 , за договором дарування. Відповідач ОСОБА_3 підтвердила, що була обізнана з даним фактом. Таким чином судом встановлено, що обізнаність ОСОБА_3 , з тією обставиною, що ОСОБА_1 , набув право власності будинок за договором дарування і у неї не виникло права власності на даний будинок, окрім права на проживання в ньому як члена сім`ї ОСОБА_1 .

Той факт, що ОСОБА_3 , зареєстрована в даному будинку лише 21.08.2003 року, тобто після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , спростовує пояснення заявниці, що вона проживала в даному будинку з моменту його придбання, і показання свідка ОСОБА_4 , про те, що даний будинок був знайдений господарством для ОСОБА_3 , і вона перша оселилась в ньому.

Доказів того, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_3 , з ОСОБА_1 , вартість, площа будинку значно збільшилась в результаті проведення його перебудови та поліпшення, відповідачем ОСОБА_3 , не надано.

Таким чином судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , за час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , не набула права власності на спірний будинок, а лише право користування ним.

При цьому судом береться до уваги, що протягом тривалого періоду часу ОСОБА_3 , знала, що будинок був придбаний ОСОБА_1 , за договором дарування і у неї не виникло права власності на даний будинок, окрім права на проживання в ньому, даний договір не оспорювала, не ставила питання про визнання за нею права власності на частину будинку в результаті його поліпшення. Тобто реально сприймала і погоджувалась з тим фактом, що єдиним власником зазначеного будинку є ОСОБА_1

17.01.2017 року ОСОБА_1 , подарував спірний будинок ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як К.А., зареєстрованим в реєстрі за № 64 та договір дарування присадибної земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 66.

Таким чином з січня 2017 року власником будинку за адресою АДРЕСА_1 стала ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України - Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 219 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України від 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Доводи відповідача ОСОБА_3 , про спірність даного договору, оскільки вона не знала про його укладення, суд вважає безпідставними, оскільки попередній власник будинку мав право укладати правочин на відчуження даного будинку без згоди іншого подружжя, так як будинок перебував у власності лише ОСОБА_1 .

А доводи, що ОСОБА_2 , не проживає у спірному будинку не обмежує її права як власника будинку.

Прохаючи визнати ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування вищевказаним житловим будинком позивач посилається на те, що ОСОБА_3 ,. ніколи не була та не є членом її сім`ї та не проживає у зазначеному будинку з травня місяця 2019 року, але зареєстрована у ньому.

В нинішній час вона бажає оформити субсидію на відшкодування витрат користування газом у вищезазначеному будинку, але не може це зробити, через те, що в будинку зареєстрована особа, яка не є членом її сім`ї.

Доказів того, що відповідач ОСОБА_3 , є членом сім`ї позивача суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України - Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до 391 ЦК України - Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивачка посилається на те, що відповідач ОСОБА_3 , не проживає у належному їй будинку з травня 2019 року.

Даний факт підтверджується рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.10.2019 року. Згідно якого встановлено, що ОСОБА_3 ,. та ОСОБА_1 , припинили шлюбні відносини в квітні 2019 року через те, що ОСОБА_3 , проживає з іншим чоловіком. Даний факт визнаний самою ОСОБА_3 ,, встановлений рішенням суду, тому в силу ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Той факт, що ОСОБА_3 , не проживає у спірному будинку, підтверджується і зустрічною позовної заявою згідно якої ОСОБА_3 , яка ставить вимоги про її вселення до вищевказаного будинку, що також свідчить про її не проживання у вищевказаному будинку..

Таким чином ОСОБА_3 , з жовтня 2019 року ( з часу ухвалення рішення про розірвання шлюбу) перестала бути членом сім`ї як попереднього так теперішнього власника житлового будинку і не проживає в спірному будинку з квітня - травня 2019 року.

Реєстрація ОСОБА_3 , в спірному будинку обмежує права нового власника даного будинку, з чого суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог за первісною позовною заявою.

Оскільки, якщо особа, що не є членом сім`ї власника житла не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник в будь-який час може звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16.

Будь-яких доказів того, що відповідач є членом сім`ї позивача, а також на підтвердження факту проживання в належному позивачці будинку, відповідач суду не надала.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обгрунтовуючи свої заперечення проти первісної позовної заяви та мотивуючи вимоги за зустрічною позовною заявою відповідач ОСОБА_3 ,. посилається на те, що їй створюються перешкоди у користуванні спірним будинком.

На підтвердження даних заперечень відповідачем надані наступні докази: заява ОСОБА_3 ,. на ім`я голови Малоолександрівської сільської ради про те, що ОСОБА_1 ,. перешкоджає їй користувались будинком, в якому вона зареєстрована від 15.07.2019 року, заява ОСОБА_3 ,. на ім`я голови Малоолександрівської сільської ради про обстеження спільно нажитого майна, акт обстеження від 26.07.2019 року складений групою депутатів Малоолександрівської сільської ради в якому зафіксовано, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 умовно поділене навпіл, має окремі входи. В одній половині проживає ОСОБА_3 в іншій ОСОБА_1 , зазначений їх опис. Зазначено, що газовий та електролічильники знаходяться на половині ОСОБА_1 ,. Господарські приміщення замкнені. І ключі від них знаходяться за словами ОСОБА_3 ,. у ОСОБА_1 . Автомобіля на подвір`ї та в гаражі не було. ОСОБА_3 , скаржилась на свого чоловіка, що він вимикає світло, газ, зачиняє ворота та всіляко перешкоджає їй перебуванню (проживанню) в будинку. ОСОБА_1 , говорив, що перебування ОСОБА_3 , в його домоволодінні недоречне.

Свідок ОСОБА_5 ,. в судовому засіданні пояснила, що вона є депутатом Малоолесандрівської сільської ради. До ради зверталась ОСОБА_3 , яка скаржилась, що чоловік перешкоджає проживанню в будинку, поміняв замки, перекриває газ, воду світло. Радою була створена комісія і вони їздили за місцем їх проживання побували в будинку, оглянули домоволодіння. Свідок підтвердила обставини викладені в акті від 26.07.2019 року. Також пояснила, що в шафі на половині ОСОБА_3 ,. були розвішені речі. Коли вони приїхали до домоволодіння ОСОБА_3 , копала картоплю, а ОСОБА_1 , щипав курицю . Чи постійно проживають в будинку ОСОБА_3 ,. і ОСОБА_1 ,. вона не знає, але будинок доглянутий. ОСОБА_1 ,. звертався в раду та оформляв субсидію.

Свідок ОСОБА_6 ,. в судовому засіданні пояснила, що вона з 2005 року є близькою подругою ОСОБА_3 , їй відомо, що ОСОБА_1 , перешкоджає ОСОБА_3 проживати в будинку, виключає світло, газ. ОСОБА_3 , не може проживати в будинку, так як ОСОБА_1 , не пускає її в двір. Вони неодноразово приїздили до будинку і їх до нього не пускали. Деякий час ОСОБА_3 ,.. проживала в неї, а де в даний час проживає ОСОБА_3 , їй не відомо.

Свідок ОСОБА_4 ,. в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 , перешкоджає ОСОБА_3 проживати в будинку: виключає світло, газ. Він намагався поговорити з ним та вирішити це питання, але ОСОБА_1 , не бажає його вирішувати будь-яким чином.

Оцінюючи надані докази в їх сукупності та кожен окремо суд приходить до таких висновків.

З липня 2019 року відповідач, ОСОБА_3 , почала скаржитись до ради, що її чоловік не пускає в спірне домоволодіння, та перешкоджає їй проживати та користуватись в ньому вимикаючи світло, газ, воду. Дані обставини підтвердили і свідки, яких ОСОБА_3 , просила допитати.

Проте ні сама ОСОБА_3 , ні допитані в судовому засіданні свідки не пояснили суду за яких обставин ОСОБА_3 припинила проживати в будинку.

Показання свідків ОСОБА_6 ,. ОСОБА_4 ,. суд оцінює критично. Оскільки з їх пояснень вони є родичем та близькою подругою ОСОБА_3 тому давали показання на користь ОСОБА_3 . При цьому ці свідки не надали відповіді на запитання за яких обставин ОСОБА_3 , припинила проживати у спірному будинку, та де вона проживає в даний час, пояснивши, що їм ці обставини невідомі, але маючи близькі відносини із відповідачкою саме дані свідки мали бути обізнані з обставинами припинення проживання ОСОБА_7 в спірному домоволодіння та де на даний час проживає відповідачка.

Як вже зазначалось вище сама ОСОБА_3 , підтвердила факт не проживання в спірному будинку з квітня 2019 року, що встановлено і рішенням суду. Тому з урахуванням обставин встановлених рішенням суду, які не спростовані беззаперечними доказами відповідача, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 , добровільно залишила спірний будинок. Даний факт підтверджується і тим, що ОСОБА_3 , скаржачись в різні інстанції за місцем свого проживання не звернулась до суду з позовом про її вселення чи про усунення перешкод у користуванні спірним будинком. І подання нею зустрічного позову стало наслідком подання позивачем первісного позову до неї про визнання такою, що втратила право користуватись житловим будинком.

Також відповідач ОСОБА_3 , не надала жодного доказу того, що світло, газ, вода в будинку були відключені ОСОБА_1 , і що вона зверталась до відповідних комунальних підприємств з проханням відновити подання комунальних послуг до спірного домоволодіння. Не надані ОСОБА_3 ,. і доказів про внесення нею оплати за користування комунальними послугами, сплати земельного податку, оформлення субсидії тощо. Тобто відповідач не надала суду доказів того, що проживаючи в спірному будинку вона приймала участь в його утриманні.

В свою чергу пояснення свідка ОСОБА_5 , про те, що коли комісія Малоолександрівської сільської ради прийшла обстежувати спірний будинок - в той час ОСОБА_3 , копала картоплю, а ОСОБА_1 , щипав курицю, взагалі спростовують наявність будь-яких перешкод у користуванні будинком відповідачем.

Сам по собі факт, що газовий та електролічильник знаходяться на умовній половині ОСОБА_1 , не підтверджує ту обставину, що ОСОБА_1 , наділений можливістю вільно відключати газ та електропостачання в будинку , оскільки для відключення комунальних послуг, особливо газу доступу лише до лічильника газу замало, необхідний доступ до і газового приладу, а де він знаходиться в акті не зазначено.

Тому з оцінки даних відповідачем доказів, суд приходить до висновку, що подаючи вищевказані звернення до Малоолександрівсткої сільської ради ОСОБА_3 , лише створювали видимість вчинення їй перешкод у користуванні будинком, оскільки не зверталась для вирішення даного питання до органу, який наділений компетенцією вирішення зазначеного питання. Тобто ОСОБА_3 , влаштовувала та ситуація, яка виникла. Дані звернення ОСОБА_3 , розцінюються судом, як намагання вирішити спір про розподіл спільного сумісного майна подружжя та включити до нього і майно, на яке даний статус не поширюється.

З часу отримання первісної позовної заяви ОСОБА_3 , вже знала про зміну власника домоволодіння, але доказів того, що вона звернулась до нового власника, з питань усунення перешкод та можливості її допуску до будинку і проживання в ньому суду також не надала.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічною позовною заявою задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_3 , не була і не є співвласником спірного домоволодіння, добровільно змінила місце свого постійного проживання, тимчасові відвідування спірного домоволодіння та вчинення сварок не свідчать про намір ОСОБА_3 , вселитись та постійно проживати в будинку, де вона зареєстрована та раніше проживала.

Висновки Верховного Суду України в постановах від 15.01.2020 року у справі 3 754/613/18-ц (провадження № 61-1634св19 ) і від 22 липня 2020 року у справі № 279/3572/18 (провадження № 61-1652св19) на думку суду не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки в даних рішеннях вирішувалось питання про виселення осіб, які раніше проживали і продовжували проживати у спірних житлових приміщеннях при зміні власника. А в спорі, який розглядається відповідач добровільно змінила місце свого проживання і на час подання до неї позовної заяви про визнання її такою, що втратила користування спірним будинком в ньому не проживала.

Також судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача і представника відповідача, що спірне домоволодіння є єдиним житлом позивачки, в якому вона постійно проживала протягом значного періоду, тому вона не може бути визнана такою, що втратила право користування ним. Оскільки, як вже зазначалось вище ОСОБА_3 , з часу припинення проживання у вищевказаному будинку, яке зазначає як єдине її житло, не звернулась до суду з позовом про поновлення права її користування спірним домоволодінням, тобто вселення. Суду не пояснила та не надала доказів того, де в даний час вона проживає, не надала доказів того, що їй були вчинені перешкоди саме в момент припинення нею проживання в спірному домоволодінні і це виникло в результаті не допуску її власниками будинку до спірного домоволодіння, наслідком чого стало залишення нею спірного домоволодіння. З чого суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 , вирішені її житлові права і відповідачка проживає в іншому місці, тобто має інше житло, але його приховує як і підстави користування ним.

Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як судом за первісним позовом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн. Понесенні судові витрати за зустрічною позовною заявою в сумі 840.80 грн., покладаються на позивача за зустрічною позовною заявою, оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити

Визнати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 768 грн., 40 коп., на відшкодування понесених судових витрат за сплачений судовий збір.

У задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення до будинку АДРЕСА_1 , зобов`язання не чинити перешкод у користуванні будинком, АДРЕСА_1 - відмовити.

Понесені судові витрати по сплату судового збору в сумі 840 грн.. 80 коп., покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 13.11.2020 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 13.11.2020 року

Дата набрання законної сили:15.12.2020 року