ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3902/19 Номер провадження 22-ц/814/1739/20Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 травня 2020 року (ухвалене суддею Миронець О.К., повний текст рішення складено суддею 1 червня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому прохала суд визнати автомобіль марки MitsubishiLancer, 2007 року випуску, сірого кольору об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , поділити майно, що є спільною сумісною власністю в натурі, визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль MitsubishiLancer, 2007 року випуску, дата реєстрації 27.07.2017 року, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля та стягнути судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 29.04.2015 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 . За час перебування у шлюбі за спільні кошти 27.07.2017 року було придбано автомобіль марки MitsubishiLancer, 2007 року випуску, сірого кольору, який було зареєстровано за відповідачем. На даний час автомобіль знаходиться в користуванні у відповідача. Оскільки відповідач відмовляється добровільно поділити майно вона звернулася до суду з позовом за захистом своїх порушених прав.Після проведення експертизи позивач уточнила свої вимоги та просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля,що складає 71756,18 гривень, 768,40 гривень витрати по сплаті судового збору, 4082 гривень витрати на проведення експертизи, 6000 гривень витрати на правову допомогу.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 травня 2020 року ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано автомобіль марки MitsubishiLancer, 2007 року випуску, сірого кольору об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 гривень та 2000 гривень витрат на правову допомогу.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2020 року доповнено рішення Київського районного суду м. Полтави від 26.05.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 2305,20 грн.

З вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_4 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 травня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя скасувати, та ухвалитив цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим, та таким що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що суд неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи.

Зокрема, вказує, що внесення грошових коштів на депозит не підлягали застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки позивач сама висунула вимогу про стягнення на її користь компенсації вартості її частки, і саме вона позбавлялася права власності на неподільну річ. Крім того зазначила, що суд фактично позбавив позивача будь-якого реального права на поділ майна, бо автомобіль знаходиться у відповідача, а спільне користування ним є неможливим. Вказує, що не надавши автомобіль до Регіонального сервісного центру МВС України, позивач не може внести зміни у його реєстраційні дані шляхом внесення інформації про її право власності на зазначений автомобіль. Також, зазначила, що суд безпідставно відмовив їй у відшкодуванні витрат на проведення експертизи у розмірі 4082 грн., оскільки позивачем не надано квитанцію про сплату даних витрат. Вказує, що після надіслання до суду оригіналу квитанції була проведена експертиза, у подальшому до уточненої позовної заяви додано копію квитанції.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи викладені в апеляційній скарзі та підтримуючи рішення суду першої інстанції, прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити в силі.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи, що ОСОБА_4 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та беручи до уваги те, що відповідач погодився з рішенням місцевого суду в інших частинах прийнятих за наслідками розгляду пред`явленого позову, оскільки його не оскаржував, а тому рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 травня 2020 року перевіряється лише в межах доводів апеляційної скарги позивача, у відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України та роз`яснень які містяться у п.п.14-15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони з 29.04.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі. 27.07.2017 року придбано автомобіль Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску та зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку експерта №1612 від 19.11.2019 року вартість автомобіля автомобіль Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску станом на 29.08.2019 року складає 143512,36 гривень.

Спірний автомобіль придбаний в період перебування сторін в шлюбі. Доказів того, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача суду не надано.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль придбаний в період шлюбу, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя підлягає до задоволення.

Разом з цим місцевий суд зазначив, щовимоги позивача про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя не підлягає до задоволення, оскільки автомобіль є неподільною річчю, а отже не може бути розподілений в натурі, тому суд позбавлений можливості вирішувати питання про такий поділ. Вимоги позивача щодо стягнення компенсації з відповідача та визнання за ним права власності на автомобіль не ґрунтуються на законі, тому не підлягають до задоволення.

Проте, повністю з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК та ст.372 ЦК України.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Неподільні речі, наприклад такі, як автомобіль, присуджуються одному з подружжя, якщо подружжя не домовилось про інше.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

У разі недосягнення такої згоди між подружжям може застосовуватися стаття 365 ЦК України за наявності для цього відповідних підстав і суд може присудити одному з подружжя річ у натурі, а іншому - грошову компенсацію з підстав, передбачених цією статтею.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови ПВСУ №11).

Такий висновок суду викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №761/15565/16-ц, який у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховується іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, згідно висновку експерта №1612 від 19.11.2019 року встановлено, що вартість автомобіля автомобіль Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску станом на 29.08.2019 року складає 143512,36 гривень.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя підлягає задоволенню шляхом поділу автомобіля Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя у рівних частках по 1/2 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , шляхом визнання за відповідачем ОСОБА_2 права власності на автомобіль маркиMitsubishi Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, дата рєстрації 27.07.2017 року, та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 компенсації вартості належної їй 1/2 частки вказаного автомобіля в сумі 71756,18 грн.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що у вказаних правовідносинах суди мають застосувати положення ч.ч. 4-5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, є помилковим, оскільки автомобіль, який є об`єктом поділу, є неподільною річчю, а позивач ОСОБА_4 висловила згоду на виплату їй грошової компенсації вартості його частки у праві власності із залишенням автомобіля у власності відповідача ОСОБА_2 . При цьому, сам по собі факт невнесення грошових коштів на депозитний рахунок суду не може бути підставою для відмови у поділі майна, оскільки за системним тлумаченням частин 4 та 5 статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Тобто, вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 , скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 травня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 .

Зважаючи на те, що додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2020 року є похідним від основного рішення оскільки нерозривно пов`язані з основним, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування додаткового рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2020 року.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України), відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України: у разі задоволення позову покладаються на відповідача; у разі відмови в позову - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Розміри витрат сторонами не оскаржено та не спростовано.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено 768 грн. судового збору, 6000 грн витрат на правову допомогу (сплату яких підтверджено квитанцією від 20.07.2019 року та розрахунком), 4082 грн вартість експертизи (сплату якої підтверджено квитанцією), за подачу апеляційної скарги 2305,20 грн судового збору, що разом становить 13 155,20 грн.

Оскільки даною постановою позов ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі, тому судові витрати підлягають новому розподілу, шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 - 13 155,20 грн судових витрат. Разом з цим, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2305,20 грн., який підлягав сплаті позивачем при подачі позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 травня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та розподіл судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю в натурі, визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль MitsubishiLancer, 2007 року випуску, сірого кольору, дата реєстрації 27.07.2017 року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в розмірі 71756,18 (сімдесят одну тисячу сімсот п`ятдесят шість грн. 18 коп).

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 13 155,20 (тринадцять тисяч сто п`ятдесят п`ять гривень 20 копійок) грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2305,20 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 10 листопада 2020 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Т.В. Одринська_______________ В.П. Пікуль