Справа №752/4369/20
Провадження № 2/752/4515/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.06.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Петрова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а саме: з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2015 р. по 01.10.2019 р. в розмірі 10805 гривень 72 копійки, 3% річних в розмірі 657 гривень 44 копійки, інфляційні втрати в розмірі 1888 гривень 64 копійки та судових витрат у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01.05.2015 р. по 01.10.2019 р. надавались безпосередньо Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» відповідно до рішення Київської міської ради від 09.10.2014 р. №270/270, яким до сфери управління та на баланс позивача передано житловий фонд, рухоме і нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та розташоване в Голосіївському районі м.Києва, у тому числі, зазначений будинок.

Відповідач у справі є особою, на яку відкрито особовий рахунок приватизованої квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову, посилаючись на положення ст.ст. 322, 382 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за спожиті послуги за період з 01.05.2015 р. по 01.10.2019 р. в розмірі 10805 гривень 72 копійки, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Крім того, з урахуванням ч.2 ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від суми заборгованості за весь період прострочення виконання зобов`язання, а також інфляційні нарахування, завдані несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27.02.2020 р. відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд справи призначено на 16.06.2020, установлено сторонам строки для подачі заяв по суті та для вчинення процесуальних дій.

В установлений процесуальним законодавством строк відзив на позовну заяву не надійшов.

Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю сторін та/або їх представників сторін після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило.

На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження за наявними в матеріалах справи письмовими доказами без виклику.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за відомостями Комунального концерну «Центр комунального сервісу» (лист від 25.11.2019 р. № 02/01/05-848, а.с.37) власником особового рахунку квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , квартира приватизована, загальна площа 46,2 кв м.

Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» створений відповідно до рішення Київської міської ради від 14.05.2015 № 467/1331, віднесений до сфери управління виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та відповідно до свого статуту є комунальним господарським об`єднанням комунальних підприємств, які здійснювали діяльність щодо обслуговування житлового і нежитлового фонду та щодо забезпечення надання комунальних послуг власникам/наймачам/орендарям житлового та нежитлового фонду м. Києва, одним з основних напрямків діяльності якого є забезпечення збору платежів від споживачів житлово-комунальних послуг та користь їх виконавців (виробників).

З огляду на описані обставини правового статусу Комунального концерну «Центр комунального сервісу», а також факт відкриття особового рахунку для оплати житлово-комунальних послуг приватизованої квартири на ОСОБА_1 , суд приймає в якості належного, допустимого, достовірного доказу лист від 25.11.2019 р. № 02/01/05-848 для установлення особи, зобов`язаної нести тягар утримання приватизованої квартири АДРЕСА_1 , якою в даному разі є відповідач у справі, який знаходиться у фактичних договірних правовідносинах з позивачем щодо надання житлово-комунальних послуг за вказаною адресою.

Наявними в матеріалах справи нормативно-правовими та розпорядчими актами Київської міської ради підтверджується, що будинок АДРЕСА_1 віднесено до комунальної власності територіальної громади м.Києва та переданий до сфери управління Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації.

Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 р. №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м.Києва» Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району», яке було балансмоутримувачем вказаного будинку відповідно до попереднього рішення вказаного органу місцевого самоврядування від 09.09.2010 р. №7/4819, перейменовано в Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва».

З 01.05.2015 р. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва», як балансоутримувач, приступило до управління і здійснює функції з утримання будинку АДРЕСА_1 .

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки, регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і надалі у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги встановлений у п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

У ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказується, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

За приписами ст. 13 вказаного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 згаданого Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Утримання будинків і прибудинкових територій у розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території відповідно до вимог нормативів,норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Невичерпний перелік прав та обов`язків управителя як учасника відносин у сфері житлово-комунальних послуг, наведено у ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до яких віднесено повноваження з укладення договорів з виробниками, виконавцями, споживачами, з контролю за виконанням умов договорів на надання житлово-комунальних послуг, з отримання плати за виконання власних функцій та обов`язки забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами, вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Як вказувалося вище обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги встановлений у п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також вбачається за наслідками комплексного аналізу чинного законодавства, зокрема, ст. 322 ЦК України (тягар утримання майна), ст. 382 ЦК України (квартира як об`єкт права власності), ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», де закріплено обов`язок власника квартири у багатоквартирному будинку та/або нежитлового приміщення своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги та обов`язок забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку.

Спір у справі виник у зв`язку з порушенням відповідачем обов`язків споживача житлово-комунальних послуг щодо їх своєчасної та повної оплати. Невиконання таких обов`язків відповідачем порушує майнові права позивача як надавача таких послуг на отримання їх вартості.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій у період з 01.05.2015 р. по 01.10.2019 р. відповідачем спожито зазначені послуги у спірний період на загальну суму 10805 гривень 72 копійки. Субсидії та компенсації у спірний період до відповідача не застосовувалися. Надходження грошових коштів в рахунок оплати вказаних послуг не відбувалося.

Факт надання позивачем житлово-комунальних послуг, які споживалися у процесі експлуатації та використання квартири №8 у вищевказаному будинку, а також вихідні дані для визначення і розрахунку їх вартості підтверджується матеріалами справи, де, серед іншого, містяться договори про надання послуг і виконання робіт з додатковими угодами і додатками до них (відомості об`єктів, переліки послуг і робіт, дислокації об`єктів житлового фонду тощо), що укладалися позивачем з відповідними контрагентами для забезпечення належного обслуговування та утримання ввіреного йому житлового фонду, зокрема і будинку АДРЕСА_1 , а саме: договір від 03.08.2015 р. №03/08Д з виконання профілактичних дезінфекційних робіт (дератизація та дезінфекція), договір від 25.01.2016 р. №10 про надання послуг з вивезення побутових відходів, договір від 15.10.2016 №07/10-16Д з надання послуг дезінфікування та витравлювання (код ДК 016-2010 81.29.1), договір від 11.01.2016 №427 про закупівлю послуг дератизації та дезінсекції, договір від 05.01.2017 №2 про надання послуг дератизації та дезінсекції, договір від 20.01.2017 №13 про надання послуг з вивезення побутових відходів, договір від 05.04.2017 № 85 з надання послуг обробки даних (код за ДК 021:20-1), договір від 07.02.2018 № 37 про надання послуг дератизації та дезінсекції, договір від 12.02.2018 № 54 про надання послуг з вивезення побутових відходів, договір від 02.03.2018 № 114 з надання послуг обробки даних (код за ДК 021:20-1), договір від 10.01.2019 № 17 з надання послуг обробки даних (код за ДК 021:20-1), договір від 31.08.2004 №17195 про постачання електричної енергії, договір від 26.12.2016 № 17195-Т117/350 про закупівлю електричної енергії, договір від 13.12.2017 № 17195-Т118/587 про закупівлю електричної енергії, договір від 04.01.2019 № 20114011 ПВ про постачання електричної енергії споживачу.

Також на підтвердження обґрунтованості заявленої до стягнення суми основного боргу позивач подав обґрунтований і детальний розрахунок проведених нарахувань та відомості про фактичні та нормативні витрати підприємства у 2015-2019 роках.

Доказів того, що відповідач належним чином виконував грошові зобов`язання з оплати вартості зазначених послуг матеріали справи не містять.

У листопаді 2019 року позивач звернувся до відповідача з претензією №431-392 від 22.11.2019 р., в якій вказував на розмір простроченої заборгованості з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, налогошував на необхідності їх термінової оплати, зазначав платіжні реквізити для проведення розрахунків, а також повідомляв про можливість проведення реструктуризації боргу й інформував про місцезнаходження центру комунального сервісу для улагодження спірних питань (а.с. 23-24).

Відповідь на вказану претензію не надійшла.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

У ст. 610 Цивільного кодексу України вказується, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ч. 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження у справі та про наявність спору з грошовими вимогами до нього, не надав суду доказів відсутності заявленої до стягнення суми заборгованості або ж доказів її перерахування на користь позивача, так само як і інших доказів належного виконання грошових зобов`язань з оплати вартості послуг з утримання будинку і прибудинкової території за період з 01.05.2015 р. по 01.10.2019 р., які надавалися позивачем.

Отже, судом встановлено, що позивач протягом травня 2015 - вересня 2019 років надавав послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як відповідач оплату отримуваних послуг не здійснював, претензій щодо їх якості абощо не пред`являв.

Вартість наданих і спожитих, але не оплачених послуг за спірний період складає 10805 гривень 72 копійки.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку 3% річних від суми невиконаного зобов`язання за спірний період становить 657 гривень 44 копійки, а інфляційна складова боргу - 1888 гривень 64 копійки.

Зазначений розрахунок проведено позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та не спростовано відповідачем.

Таким чином, зважаючи на викладене, відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим, оцінивши всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги доведеними й обґрунтованими, а обставини, що викладені в позовній заяві - такими, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та не спростовані відповідачем, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України та, з огляду на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у справі, що складаються з судового збору, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273-279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» (м.Київ, пр-т Голосіївський, 17б, , р/р НОМЕР_1 в ТВБВ № 10026/01 філії Головного управління по м.Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», МФО 322669) заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2015 р. по 01.10.2019 р. в розмірі 10805 гривень 72 копійки, 3% річних в розмірі 657 гривень 44 копійки, інфляційні втрати в розмірі 1888 гривень 64 копійка, судовий збір в розмірі 2102 гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя