Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6247/20
Провадження 2-з/711/76/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Демчик Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та їх заборгованості,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та їх заборгованості.

Просить суд ухвалити рішення, яким звільнити його від сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , які стягуються з нього на підставі судового наказу від 11.06.2020 року у справі №711/3461/20 на користь ОСОБА_3 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2020, а також заборгованості по аліментах, яка виникла у зв`язку із виконанням даного судового наказу.

20.10.2020 року представник позивача адвокат Сухомудренко Б.В. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі судового наказу від 11.06.2020 року у справі №711/3461/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2020 до вирішення судом справи №711/6247/20 та набуттям рішення у справі законної сили.

Заяву обґрунтовує тим, що Придніпровським районним судом м. Черкаси було видано судовий наказ від 11.06.2020 року у справі №711/3461/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2020 та до досягнення дитиною повноліття.

13.07.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62535225 з виконання судового наказу від 11.06.2020 у справі № 711/3461/20.

Разом із тим, винесенню судового наказу від 11.06.2020 передувало прийняття рішення у вигляді ухвали Смілянського міськрайонного суду від 26.12.2019 про затвердження між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Відповідно до ухвали від 26.12.2019 року, Смілянським міськрайонним судом затверджено вказану мирову угоду, укладену сторонами ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) у межах розгляду справи № 703/2714/19 та провадження у справі закрите.

Зазначена ухвала суду, як остаточне рішення у справі, набула законної сили.

Відповідно до змісту ухвали Смілянського міськрайонного суду від 26.12.2019 у справі 703/2714/19, яке наразі є обов`язковим для виконання, затверджено домовленість сторін ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) про порядок та способи утримання спільної дитини ( ОСОБА_5 ) яка виразилася у мировій угоді від 26.12.2019.

Йдучи на певні взаємні уступки, укладаючи мирову угоду у справі, сторони ( ОСОБА_3 та я ) в її п.п. 2.1. визначили, що місцем проживання дитини ОСОБА_4 є місце проживання її матері.

Серед інших домовленостей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладаючи мирову угоду визначили та домовилися, що батьки ОСОБА_4 несуть особисту відповідальність за забезпечення дитини всім необхідним (утримання дитини, одяг, належне харчування, медичне забезпечення тощо) в ті періоди, коли дитина знаходиться з кожним з батьків. Зазначена домовленість віднайшла своє відображення в п. 9 мирової угоди та в ухвалі Смілянського міськрайонного суду від 26.12.2019, якою її затверджено.

Згідно зазначеної мирової угоди та ухвали суду , якою вона затверджена, спільна дитина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повинна протягом часу, який становить 6 місяців провидити час та проживати із батьком ОСОБА_2 у місцях, визначених ним самостійно.

Відповідно до ст. 208 ЦПК України, виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.

Не зважаючи на наявність зазначеної домовленості та всупереч ухвали Смілянського міськрайонного суду, ОСОБА_3 через свого представника звернулася із заявою про видачу судового наказу про стягнення із батька дитини аліментів, яка була задоволена.

Таким чином, в той час, коли на виконання мирової угоди та ухвали Смілянського міськрайонного суду від 26.12.2019, ОСОБА_2 протягом шести місяців на рік буде проживати спільно з дитиною та витрачати кошти на її утримання, сплата аліментів на підставі наказу Придніпровського районного суду від 11.06.2020 втрачає сенс та законні підстави, адже вказані кошти він, як платник аліментів має витратити саме на утримання дитини згідно умови мирової угоди від 26.12.2019.

При цьому, одночасна сплата аліментів ОСОБА_3 на підставі наказу Придніпровського районного суду від 11.06.2020 призведе до незаконних втрат з боку позивача, адже в той же час, коли він буде витрачати кошти безпосередньо на утримання дитини згідно з умовами мирової угоди від 26.12.2019, він повинен також сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 .

Відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 13.07.2020 заборгованість по аліментах, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на підставі судового наказу від 11.06.2020 вже становила 4297, 56 грн., яка вказана як ціна позову.

При цьому позивачем на утримання дитини за вказаний період понесені значно більші кошти, ніж наведені в розрахунку державного виконавця, який позивачем разом із позовною заявою надано до суду.

Крім того, ОСОБА_2 перераховано грошові кошти особисто ОСОБА_3 в сумі 4000 грн., які остання не визнає такими, що ОСОБА_2 перераховані на утримання дитини як аліменти.

Наразі розмір заборгованості постійно зростає, не зважаючи на те, що ОСОБА_4 в літній період більшість часу перебувала із батьком за місцем його проживання та ним особисто витрачалися кошти на її утримання, а також перераховувалися кошти безпосередньо ОСОБА_3 .

Одночасно на підставі наказу Придніпровського районного суду м. Черкас від 11.06.2020 року ОСОБА_2 існує обов`язок окрім утримання дитини, також сплачувати кошти її матері у вигляді аліментних платежів.

З огляду на викладене позивач вважає, що унаслідок стягнення аліментів на виконання судового наказу від 11.06.2020 року, виданого Придніпровським районним судом у справі № 711/3461/20, він зазнає порушення своїх сімейних та майнових прав, за захистом яких він звернувся з позовом до суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути ускладнено, чи стане не можливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Поняття засобів забезпечення позову визначається як застосування судом процесуальних засобів тимчасового характеру, які гарантують можливість реалізації позовних вимог, або сприяють збереженню існуючого між сторонами положення до набрання законної сили судовим рішенням.

Дослідивши матеріали, додані до заяви про забезпечення позову, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданихпозивачем на підтвердження своїх

вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також

відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди відповідачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України встановлений вичерпний перелік підстав для забезпечення позову: 1) невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду; 2) невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен з`ясувати причини, з яких потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову представник позивача просить суд забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі судового наказу від 11.06.2020 року у справі №711/3461/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2020 року до вирішення судом справи №711/6247/20 та набуттям рішення у справі законної сили.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 12 цього Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що зупинення стягнення на підставі судового наказу від 11.06.2020 року у справі №711/3461/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2020 року до вирішення судом справи №711/6247/20 та набуттям рішення у справі законної сили, призведе до порушення законних прав неповнолітньої дитини ОСОБА_4 на отримання аліментів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином не обґрунтовано необхідність застосування вказаного заходу забезпечення позову, не надано жодних доказів та не обґрунтовано посилання позивача про те, що невжиття вказаного виду забезпечення позову утруднить чи зможе зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 353 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та їх заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкас протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повний текст ухвали виготовлено 27.10.2020 року.

Головуючий: Р. В. Демчик